Одеський національний університет імені І. І. Мечникова
(повне найменування вищого навчального закладу)
Філологічний факультет
(повне найменування інституту/факультету)
Кафедра прикладної лінгвістики
(повна назва кафедри)

Дипломна робота
«Мовленнєвий жанр політичного інтерв’ю як реалізація категорії діалогічності»
 «The speech genre of the political interview as implementation of the category of dialogueness»

на здобуття ступеня вищої освіти «магістр»

Виконала: студентка денної форми навчання
спеціальності 035 Філологія 
035.10 Прикладна лінгвістика
Лісіна Злата Валеріївна 

Науковий керівник:
д. філол. н., проф. Кондратенко Н. В.________
Рецензент:
к. філол. н., доц. Стрій Л. І.

Рекомендовано до захисту:
протокол засідання кафедри
№ __ від ____________2018 р. 
Завідувач кафедри
	проф. Кондратенко Н. В.
	(підпис)		Захищено на засіданні ЕК № ___
протокол № _ від _______2018 р.	
Оцінка______________/___	___/_____
(за національною шкалою/шкалою ЕСТS/ бали)
Голова ЕК
	проф. Кондратенко Н. В.
	(підпис)		

Одеса – 2018

ЗМІСТ

Вступ.......................................................................................................................3
Розділ 1. Категорія діалогічності в політичному дискурсі………………....…8
1.1	Типологія текстово-дискурсивних категорій. …………………..……....…8
1.2. Категорія діалогічності як репрезентація політичної комунікативної ситуації……………………………………………………………………….......16
Розділ 2. Мовленнєвий жанр політичного інтерв’ю структура і семантика…23
2.1. Поняття мовленнєвого жанру……………………………………………....23
2.2. Політичне інтерв’ю: структура та функції………………………... ….…..28
2.3. Види політичних інтерв’ю………………………………………….…..…..41
Розділ 3. Мовленнєвий жанр інтерв’ю у політичній комунікації……………59
3.1. Політичне інтерв’ю інформаційного типу………………………………..59
3.2. Політичне інтерв’ю агітаційного типу…………………………………….62
3.3. Політичне інтерв’ю іміджевого типу………………………………….......64
Висновки................................................................................................................72
Список використаної літератури.........................................................................78
Додатки……………………………………………………………………...……85

ВСТУП

 У політичному дискурсі мовленнєвий жанр інтерв’ю виступає провідником діалогічної взаємодії. Особливість та виразність політичного діалогу під час інтерв’ю залежить від статусно-рольових відношень між комунікантами, а також їхнім набором мовленнєвих засобів, яким вони послуговуються в ході бесіди й тактиками, які використовують для реалізації своїх намірів. Дослідження функціонування цих чинників стилістики та дискурсології у мові політики пов’язане з дослідження жанрового оформлення тексту та відношеннями між мовцем та адресатом. У зв’язку з цим мовленнєвий жанр інтерв’ю виявляється цікавим та вартим уваги для дослідження категорії діалогічності, як текст, який поданий у попередньо опрацьованому вигляді і призначений для широкого загалу. 
Категорія діалогічності з розвитком досліджень політичної галузі стає важливим критерієм тексту, який багатогранно втілюється в політичних повідомленнях різних видів: інтерв’ю, ток-шоу, агітаціях тощо та в політичних ситуаціях, що об’єднують такі тексти в одну комунікативну середу. 
Актуальність нашої роботи полягає в підвищенні інтересу сучасної лінгвістики до комунікативних практик мовця в різних мовленнєвих жанрах. Розгляд дослідження механізму відображення категорії діалогічності в мовленнєвому жанрі політичного інтерв’ю зумовлений тим, що незважаючи на наявний доробок дослідників мовленнєвих жанрів, жанр політичного інтерв’ю залишається малодослідженим і потребує детальної систематизації та класифікації.
Мета роботи полягає в аналізі діалогічності мовленнєвого жанру українських політичних текстів інтерв’ю, а також в окресленні способів вираження діалогічності в зазначених текстах політичної  комунікації. 
Мета зумовила розв’язання таких завдань: 
–	сформувати наукове уявлення про головні текстові категорії;
–	визначити категорію діалогічності як одну із засадничих категорій політичного тексту;
–	дати характеристику вияву категорії діалогічності у політичній комунікації;
–	визначити поняття «мовленнєвого жанру» в сучасній лінгвістиці і подати визначення жанру «інтерв’ю»;
–	розглянути структурні особливості політичного інтерв’ю у друкованих ЗМІ і розробити їх типологію;
–	встановити основні вияви діалогічності політичних текстів інтерв’ю. 
Наукова новизна зумовлена тим, що в роботі досліджено мовленнєвий жанр інтерв’ю з позиції комунікативної та політичної лінгвістики та засобів діалогічності в політичних інтерв’ю, це визначає особливості мовного політичного тексту інтерв’ю. Зокрема з’ясовано особливості вияву категорії діалогічності через позицію реципієнта в українських політичних інтерв’ю.
Об’єктом дослідження є категорія діалогічності в мовленнєвому жанрі політичного інтерв’ю. Предметом – комунікативні засоби вираження категорії діалогічності в політичній комунікації: стратегії і тактики. 
У роботі використано такі методи: для розкриття поставлених завдань з окреслення формування та розвитку лінгвістичних явищ використано загальнотеоретичний метод описовий, методи теоретичного аналізу і синтезу для систематизації й узагальнення зібраного матеріалу. Дискурсивний аналіз прислужився під час вивчення категорії діалогічності в текстах інтерв’ю.
Матеріалом дослідження слугували тексти політичних інтерв’ю у газетах «Тиждень UA», «Економічна правда», «РБК-Україна», «Главком», «День», «Українська правда», «Сьогодні», «Високий Замок», «Цензор.net», LIGA.net, hromadske.ua, obozrevatel.com, rozmova.wordpress.com, «Укрінформ», «ZN.UA», «gordonua.com», «the Бабель», galinfo.com.ua та друковані матеріали телеканалів «Deutsche Welle», «5 канал», «UA1», «112 канал» за 2015-2018 роки. Загальна кількість опрацьованих текстів становить 70 інтерв’ю.
Теоретичне значення роботи полягає в тому, що аналіз категорії діалогічності та її виявів у текстах політичної комунікації поглиблюють розвиток політичної лінгвістики, зокрема жанру політичного інтерв’ю та проявів категорії діалогічності. Запропонована робота аналізу мовних засобів діалогічності у політичних текстах може прислужитися в наукових розвідках з політичної лінгвістики та в дослідженні політичного дискурсу в комунікативній, сугестивній та психолінгвістиці. 
 Практичне значення. Робота може бути використана під час викладання курсів лексикології, стилістики, синтаксисі тексту, лінгвістичному аналізі політичного тексту, дискурсології, спецкурсах із політичної лінгвістики, теорії комунікації, а також у прикладних сферах – в журналістиці, політології, психології, соціології та рекламі. Робота може стати у нагоді лінгвістам та політичним спеціалістам у процесі написання політичних текстів чи щодо ефективності, функціонування засобів діалогічності.
Апробацію результатів дослідження здійснено на таких наукових конференціях: 73 звітна студентська наукова конференція Одеського національного університету імені І. І. Мечникова (Одеса 2018), ІІ Всеукраїнська науково-практична Інтернет-конференція студентів, аспірантів та молодих учених «Актуальні проблеми сучасної мовної та літературної освіти в середніх навчальних закладах» (Вінниця, 2018),  Всеукраїнська науково-практична конференція студентів та молодих учених «Антропоцентрична скерованість сучасної наукової лінгвістичної» (Миколаїв, 2018).
Публікації. Результати дослідження було викладено в 2-х наукових публікаціях.  
1.	Лісіна З. Діалогічність українських політичних ток-шоу: експериментальне дослідження// Філологічні студії. Випуск VIIІ: збірник наукових статей студентів філологічного факультету. – Одеса: Одеський національний університет імені І. І. Мечникова, 2017. – С. 64-68.
2.	Лісіна З. Мовленнєвий жанр політичного інтерв’ю як реалізація категорії діалогічності// Філологічні студії. Випуск IX: збірник наукових статей студентів філологічного факультету. – Одеса: Одеський національний університет імені І. І. Мечникова, 2018.  – С. 59-62. 
Структура роботи. Робота складається зі вступу, трьох розділів, висновків, списку використаної літератури та додатків. У вступі доведено актуальність теми та наукове значення окреслених завдань, визначено мету, завдання, об’єкт і предмет роботи, окреслено наукову новизну, практичне використання роботи. Перший розділ «Категорія діалогічності в політичному дискурсі» присвячений аналізові текстово-дискурсивних категорій. Розглянуто теоретичні підходи до трактування поняття «текстової категорії», а також подано класифікацію текстово-дискурсивних категорій з опертям на досягнення вітчизняної наукової думки. Другий розділ «Мовленнєвий жанр політичного інтерв’ю структура і семантика» роботи присвячений особливостям поняття «мовного жанру» в наукових розвідках, розгляду мовленнєвого жанру політичного інтерв’ю, особливостям структури і функцій, а також комунікативній специфіці його різновидів. Третій розділ «Мовленнєвий жанр інтерв’ю у політичній комунікації» присвячений мовленнєвому жанру політичного інтерв’ю з огляду на лінгвістичні вияви в ньому текстово-дискурсивної категорії діалогічності. У висновках узагальнено результати теоретичного і практичного аналізу дослідження. 

ВИСНОВКИ

При визначенні текстових категорій виникають дискусійні питання, які стосуються виокремлення головних категорій тексту, встановлення їх кількості, підпорядкованості варіантів текстових характеристик. Всі текстові категорії функціонують у тексті та детермінують його визначення як комплексної, відносно завершеної організації речень, що побудовані за граматичними, комунікативно-прагматичними, композиційними правилами.
У сучасній текстолінгвістиці термін «діалогічність» насамперед вживають на позначення текстової категорії, що характеризує скерованість тексту на адресата. Ця категорія підкреслює те що, діалог відбувається не тільки всередині висловлювання, але й між текстами, тобто це діалогічний зв’язок, який поєднує в семіотичному просторі текст з попередніми текстами та подальшим текстотворенням. 
Яскраво діалогізація виражена у політичному діалогічному тексті, де автором закладений вплив на читача або слухача, задум зробити його активними учасником подій, вплинути на його суспільну свідомість. Ці засоби, як правило, супроводжуються авторськими оцінками, що впливає на адресата, який може погодитися, дискутувати чи не погодитися. Це й створює діалог «автор-адресат». 
Дослідження мовленнєвого жанру «інтерв’ю» охоплють багатоаспектність природи політичної комунікації, тому вчені подають велику кількість визначень та класифікацій цього поняття. У роботі ми погоджуємося з визначенням О. С. Билінської та деталізуємо поняття МЖ як складного дискурсивного явища, яке виявляється у комунікативно-діалогічній взаємодії мовця та адресата з урахуванням їх ролей, інтенцій, стратегій і тактик. 
Проаналізувавши українські політичні інтерв’ю у газетах «Тиждень UA», «Економічна правда», «РБК-Україна», «Главком», «День», «Українська правда», «Сьогодні», «Високий Замок», «Цензор.net», LIGA.net, hromadske.ua, obozrevatel.com, rozmova.wordpress.com, «Укрінформ», «ZN.UA», «gordonua.com», «the Бабель», galinfo.com.ua та друковані матеріали телеканалів «Deutsche Welle», «5 канал», «UA1», «112 канал», можемо зобразити структуру газетного українського політичного інтерв’ю у такий спосіб: надзаголовок – заголовок – лід – відомості про реципієнта – світлина  з цитуванням або підписом та посиланням – текст інтерв’ю – інформація про інтерв’юера. Приклад такої структури наведено у додатках. 
Надзаголовок у друкованих політичних інтерв’ю виконує функцію привернення уваги, наприклад, позначення рубрики лексемою «актуально» та орієнтації читача. В текстах інтерв’ю надзаголовок позначає: сферу діяльності тексту (Політика);  актуальність матеріалу (Головне); назва жанру+сфера діяльності (Інтерв'ю › Політика);  назва жанру (ІНТЕРВ'Ю). 
  Основним складником тексту-інтерв’ю є заголовок, який виконує функції інформативності та атракції. Структура заголовку українського політичного інтерв’ю виглядає так: ім’я та прізвище політика – ключова цитата проведеної розмови. У деяких ЗМІ оформлення заголовку може мати вигляд: типу «тема-рема» інформативна функція заголовків цього типу виявляється у пунктуаційному розмежуванні інформації на те, що відоме читачу й те, що він прагне дізнатися, такий поділ здійснюють знаки двокрапки та лапок, та інформативно-узагальнювальні – передається основна думка реципієнта коротко сформульована інтерв’юером.
Важливим складником у тексті інтерв’ю є лід, який подає коротку інформацію про тематику бесіди. Інформація у ліді подається за принципом «перевернутої піраміди», коли на перше місце ставлять найважливіше, умовно відповідаючи на запитання «що?, де?, коли?, чому?, як?» додатково до цього можуть включати коротку історію тощо. Лід в тексті інтерв’ю допомагає створити діалогічний зв’язок з читачем, вже на перших етапах його ознайомлення з текстом.
У текстах українських інтерв’ю має такі структурні особливості: «тіло» тексту поділено на тематичні блоки, які можуть бути як прямими цитатами відповідей реципієнта, так і журналістськими перифразами; мінімальна кількість запитань від 9-15 речень, які об’єднують у декілька тематично споріднених речень, поєднання «гострих», відкритих та закритих запитань; відповіді респондента виглядають як складний синтаксичний комплекс із речень усіх типів; особливість політичних інтерв’ю у друкованих виданнях – хід бесіди майже не містить елемент «живого» мовлення, що пов’язано з вживанням складних синтаксичних конструкцій; реципієнти надають перевагу витриманому, інтелектуальному мовленню, подаючи виклад своїх думок послідовно та логічно. Завершальна частина інтерв’ю виражена: a) дієсловом минулого часу у 3-й особі однини; b) етикетними формами подяки; c) речень із семантикою завершальної процесуальності; d) контекстуальними реченнями-підсумками.
Українське політичне інтерв’ю в друкованих виданнях – це діалогічна взаємодія між журналістом та реципієнтом, яку характеризують динамічність комунікативних ходів з одночасною схильністю до статичності викладу інформації та монологізації викладу думок політика-реципієнта. Особливістю політичного інтерв’ю у друкованих виданнях є мінімізованість  спонтанної комунікативної взаємодії між інтерв’юером та реципієнтом, відповіді останнього подані у формі, притаманній більше письмовій формі мови, ніж усній. 
Поширеними типами інтерв’ю в друкованих виданнях є: інформаційне, агітаційне та іміджеве політичні інтерв’ю. 
Інформаційне інтерв’ю завданням має дізнатися певні відомості чи повідомлення щодо певної події, вчинку тощо. Головним засобом мовленнєвого оформлення тут виступають класичні питальні речення зі займенниками хто, що, коли, куди, де, який та ін. Журналіст за допомогою різної форми власних запитань розкриває основну стратегію такого інтерв’ю – діалог з читачем через посилання до авторитетної, вагомої інформації, наприклад, трактування маловідомих фактів з історії, статистики тощо. Основною комунікативною стратегією інтерв’юера у ході інформаційного інтерв’ю є запит інформації щодо певних подій; вона виражається у формі: відритих питань, які не передбачають додаткового інформаційного підтексту, а спрямовані лише на освітлення одного подієвого аспекту та закритих питань, які можуть мати скритий підтекст, провокувати на певну реакцію чи мати форму передбачення. Натомість основні стратегії реципієнта в інформаційному інтерв’ю - це стратегія інформування  через тактику відходу від теми зі стриманістю висловлювань. Наприклад, реципієнт не дає чіткої відповіді на запитання журналіста, почитає говорити абстрактними фразами чи переходить на іншу тему. 
Також реципієнт в інформаційному інтерв’ю послуговується стратегією самопрезентації  через тактику побудови діалогу з інтерв’юером та читачами у формі кооперації, шляхом уникнення конфлікту та відповіддю «запитання на запитання». Реципієнт, який використовує таку стратегію,  може підтримувати бесіду, нейтрально реагуючи на провокаційні питання, його відповіді чіткі, лаконічні, позбавлені будь-якої емоційності. 
Агітаційне інтерв’ю поширене під час передвиборчої кампанії, тому у ході його проведення інтерв’юер та реципієнт враховують фактор масового  адресата. Форма подання такого матеріалу може бути прихованою під виглядом інтерв’ю іміджевого характеру чи звичайних репортажів. Головним комунікаційним завданням цього виду політично-медійного тексту є підтримання особи певного політика під час виборів, тому яскраво виражена тактика – моделювання діалогу з широким загалом та заклик до спільної дії.
Реципієнт у агітаційному інтерв’ю може використовувати такі стратегії як: а) самопрезентація з тактикою загравання, цікавим у цьому відношенні є інтерв’ю Юлії Тимошенко для Дмитра Гордона, під час якого реципієнт використовує одразу декілька тактик нейтралізації, загравання з аудиторію, театралізацію побудови мовлення та переходить до відкритої агітації; б) стратегія самопрезентації з тактикою дискредитації, наприклад, реципієнт може використовувати у власних відповідях та оцінках принцип контрасту щодо опонентів, апелювати до виборців через оцінку діяльності чи минулого своїх противників. 
Іміджеве політичне інтерв’ю націлене на образ адресата, в нашому випадку образ політика, головною тактикою якого виступає самопрезентація. Діалог будується у довірчій формі, до якої можуть включати елементи гумору, та в неофіційній атмосфері. Мовними засобами тут виступають питальні, номінативні та інколи риторичні питання, які мають на меті розкрити особистість політика з іншого боку, показати приховану чи так звану «справжню» особистість. Реципієнти у ході іміджевого інтерв’ю виявляють такі стратегії і тактики як: 1. самопрезентація політика через тактику співвіднесення з професійною діяльністю; 2. самопрезентація з тактикою єдності з країною, народом, виборцями; 3. самопрезентація з тактикою єдності з партією. Реципієнт може відкрито позиціонувати себе як професіонала, політичного діяча, залучати у вигляді аргументів перелік власних виконаних справ чи іншу вагому інформацію, а може створювати образ апелюючи до патріотичних почуттів громадян та читачів.  
Під час проведення інтерв’ю між мовцями виникає діалогічний зв'язок, який формують як усталені форми етикетних форм (звертання, подяка), так і специфічні стратегії і тактики, що застосовуються одночасно двома сторонами. Наприклад, інтерв’юер може використовувати стратегію запиту інформації й тактику провокування, натомість отримати відповідну стратегію самопрезентації й тактику зміни теми. Засобами вираження категорії діалогічності в політичному інтерв’ю слугують: а) інформаційне: особові займенники Ви/він та дієслова у 2-й особі множини, займенник ми як засіб діалогу з народом країни,  непрямі звороти у відповіді реципієнта до країн-сусідів, керуючих органів, звертання до чинної влади/політиків; б) агітаційне: агітація до спільних політичних дій з колегами-депутатами чи прихильниками + дієслова наказового способу, маніпуляційні засоби, які побудовані за принципом «свій-чужий», прямі заклики до виборців з використанням дієслів наказового способу у 2-й особі множини, прості речення у декларативній функції; в) інформативне: виявляється у іміджевих образах політика-патріота, політика-реформатора і політика-інтелектуала такі образи як відображають динамічний характер комунікації, так і створюють у адресата певні моделі сприйняття, але останній фактор може завадити досягненню комунікаційному успіху.  

СПИСОК ВИКОРИСТАНОЇ ЛІТЕРАТУРИ

1. Акінчиць Н. Г. Розвиток політичної лінгвістики як автономної науки / Н. Г. Акинчиць // Культура народов Причерноморья. – 2007. – № 120. – С. 53–58. [Електронний ресурс] – Режим доступу до журналу: http://dspace.nbuv.gov.ua/xmlui/bitstream/handle/123456789/35201/10-Akinchits.pdf?sequence=1 
2. Алефиренко Н. Ф. Теория речевых жанров и прагматика дискурса / Н. Ф. Алефиренко // Вестник Кемеровского государственного университета. – 2012. – № 3. – Т. 4. – С. 16–21. – [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://cyberleninka.ru/article/n/teoriya-rechevyh-zhanrov-i-pragmatika-diskursa.
3. Арутюнова Н.Д. Жанры общения / Н.Д. Арутюнова // Человеческий фактор в языке. Коммуникация, модальность, дейксис. – М.: Наука, 1992 ‑ С. 52 – 56.
4. Арутюнова Н. Д. Фактор адресата / Н. Д. Арутюнова // Известия АН СССР. Серия литературы и языка. – 1981. – Т. 40. – № 4. – С. 356-367.
5. Барт Р. Лингвистика текста / Р. Барт // Новое слово в зарубежной лингвистике. – М. : Прогресс, 1978. – Вып. 8. –  С. 442–449.
6. Барт Р. Избранные работы : Семиотика: Поэтика / Р. Барт. – М. : Прогресс, 1989. – 616 с. 
7. Бахтин М. М. Эстетика словесного творчества / М. М. Бахтин. – М. : Искусство, 1979. – 423 с. 
8. Бахтин М. М. Проблема речевых жанров // Бахтин М. М. Собрание сочинений. – М. : Русские словари, 1996. – Т. 5. – С. 159–206.
9. Бацевич Ф. С. Лінгвістична генологія : проблеми і перспективи / Ф. С. Бацевич. – Львів : ПАІС, 2005. – 264 с.
10. Билінська О. С. Агітаційні жанри українського політичного дискурсу: сугестивний і лінгвопрагматичний аспекти / О. С. Билінська. – Одеса, 2017. – 218 с.
11. Богданов В. В. Текст и текстовое общение / В. Богданов. – СПб. : Изд-во Санкт-Петерб. ун-та, 1993. – 68 с.
12. Вакуров В. Н., Кохтев Н. Н., Солганик Г. Я. Стилистика газетных жанров : учеб. пособие для вузов  / В. Н. Вакуров, Н. Н. Кохтев, Г. Я. Солганик. – М. : Высш. школа, 1978. – 183 с.
13.  Валгина Н. С. Теория текста / Н. С. Валгина. – М. : Логос, 2003. – 250 с.
14. Васильев С. А. Синтез смысла при создании и понимании текста / С. А. Васильев. – К. : Наукова думка, 1988. – 237 с.
15. Вежбицка А. Речевые жанры (в свете теории элементарных смысловых единиц) / А. Вежбицка // Антология речевых жанров : повседневная коммуникация. – М. : Лабиринт, 2007. – С. 68–80.
16. Винокур Т. Г. Говорящий и слушающий. Варианты речевого поведения / Т. Г. Винокур. – М. : Наука, 1993. – 172 с.
17. Воробьева О. П. Текстовые категории и фактор адресата / О. П. Воробьева. – К. : Вища школа, 1993. – 200 с.
18. Гальперин И. Р. Текст как объект лингвистического исследования / И. Р. Гальперин. – М. : Ком Книга, 2006. – 144 с.
19. Гаузенблас К. О характеристике и классификации речевых произведений / К. Гаузенблас // Новое в зарубежной лингвситике. – М. : прогресс, 1978. – Вып. 8. Лингвистика текста. – С. 57–78. 
20. Губарева Т. Ю. Фактор адресата письменного текста / Т. Ю. Губарева. – М. : Диалог – МГУ, 1996. – 136 с.
21. Гумбольдт В. фон Избранные труды по языкознанию / В. фон Гумбольдт. – М. : Прогресс, 1984. – 400 с. 
22. Дейк Т. А. ван. Стратегии понимания связного текста / Т. А. ван Дейк, В. Кинч // Новое в зарубежной лингвистике. – Вып. 23 : Когнитивные аспекты языка. – М. : Прогресс, 1988. – С. 153–207.
23. Дейк ван Т. А. Язык. Познание. Коммуникация / Т. А. ван Дейк. – М. : Прогресс, 1989. – 312 с.
24. Дементьев В. В. Теория речевых жанров / В. В. Дементьев. – М. : Знак, 2010. – 600 с.
25. Диалог: теоретические проблемы и методы исследования: Сб. науч.-аналит. обзоров / Отв. ред. Безменова Н.А.; АН СССР ИНИОН. – М.: ИНИОН, 1991. – 159 с.
26. Дускаева Л. Р. Диалогическая природа газетных речевых жанров : [дис... д-ра. филол. н. : 10.01.10] / Л. Р. Дускаева. – Пермь, 2004. – 359 с.
27. Эко У. Инновация и повторение. Между эстетикой модерна и постмодерна / У. Эко. – Минск : Красико-принт, 1996. – С. 48–73.
28. Загнітко А. П., Щукіна І. А. Великий тлумачний словник. Сучасна українська мова / А. П. Загнітко, Щукіна І. А. – Донецьк : ТОВ ВКФ «БАО», 2008. –  704 с.
29. Ильченко С. Н. Интервью в журналистском творчестве : учеб. пособие / С. Н. Ильченко. –  СПб. : С.-петерб. гос. ун-т, 2003. – 93 с.
30. Иссерс О. С. Коммуникативные стратегии и тактики русской речи / О. С. Иссерс. – М. : КомКнига, 2006. – 288 с. 
31. Кантор Ю. З. Диалогический текст интервью в коммуникативном аспекте (на материале современных российских газет) : [автореф. дис. канд.филол.наук. 10.02.01] / Ю. З. Кантор. – СПб., 2001. – 19 с.
32. Карасик В. И. Языковой круг : личность, концепты, дискурс / В. И. Карасик. – М. : Гнозис, 2004. – 390 с. 
33. Ким М. Н. Жанры современной журналистики / М. Н. Ким. – СПб. : Изд-во Михайлова В.А., 2004. – 335 с.
34. Кожина М. Н. О диалогичности письменной научной речи : [учебное пособие по спецкурсу] / М. Н. Кожина. – Пермь : ПГУ, 1986. – 91 с.
35. Кондратенко Н. В. Діалогічність як принцип створення та функціонування художнього дискурсу / Н. В. Кондратенко // Діалог : Медіа-студії. – 2010. – № 11. – С. 130-137.  
36. Кондратенко Н. В. Інформаційні мовленнєві жанри українського політичного дискурсу / Н. В. Кондратенко // Наукові праці Кам’янець-Подільского національного університету ОНУ імені Івана Огієнка. – Серія  «філологічні науки». – 2017. – № 44. – С. 187-191. 
37. Кондратенко Н. В. Політичний дискурс: сутність, типологія, специфіка функціонування / Н. В. Кондратенко // Реклама та PR у масовоінформаційному просторі : [монографія] ; за заг. ред. О. В. Александрова. – Одеса : Астропринт, 2009. – С. 21–26.
38. Кондратенко Н. В. Політичне інтерв'ю як вербальна репрезентація іміджу українського політика / Н. В. Кондратенко // Науковий вісник Міжнародного гуманітарного університету. – Серія : Філологія. – 2018. – Вип. 32(3). – С. 53-56.
39. Кондратенко Н. В. Типологія мовленнєвих жанрів українського політичного дискурсу / Н. В. Кондратенко // Studia philologica. – 2017. – Вип. 9. – С. 18-22.
40. Кондратенко Н. В. Українська політична лінгвістика в Україні: фундаментальні і прикладні проблеми / Н. В. Кондратенко // Мовознавство : науково-теоретичний журнал Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні та Українського мовно-інформаційного фонду НАН України. – 2016. – Вип. 6. – С. 29–36.
41. Кондратенко Н. В. Український політичний дискурс : текстуалізація реальності : [монографія] / Н. В. Кондратенко. – Одеса : Чорномор’я, 2007. – 156 с.
42. Кристева Ю. Слово, диалог, роман / Ю. Кристева // Вестник Моск. ун-та. – Сер. 9. Филология. – 1995. – № 1. –  С. 97-124.
43. Кухаренко В. А. Интерпретация текста / В. А. Кухаренко. – Одесса : Латстар, 2002. – 292 с.
44. Лукина М. Технология интервью / М. Лукина. – М. : Аспект Пресс, 2003. – 192 с.
45. Макаров М. Основы теории дискурса / М. Макаров. – М. : Гнозис, 2003. – 280 с.
46. Михайлин І. Л. Основи журналістики : навч. посіб. / І. Л. Михайлин. – Київ : Центр навчальної літератури, 2011. – 141 с.
47. Михальская А. К. Политическое интервью как речевой жанр / А. К. Михальская // Риторическая культура в современном обществе. Тезисы IV Международной конференции по риторике (Государственный институт русского языка им. А.С. Пушкина, 26-28 января 2000 г.). – М. – 2000. – С.67-69.
48. Мышкина Н. Л. Динамико-системное исследование смысла текста / Н. Л. Мышкина. – Красноярск : Изд-во Красноярского ун-та, 1991. – 212 с. 
49. Мурзин Л. Н. Текст и его восприятие / Л. Н. Мурзин, А. С. Штерн. – Свердловск : Изд-во УГУ, 1991. – 172 с.
50. Нагорна Л. П. Політична мова і мовна політика : діапазон можливостей політичної лінгвістики / Л. П. Нагорна. – К. : Світогляд, 2005. – 315 с. 
51. Назаренко О. М. Текстова категорія діалогічності / О. М. Назаренко // Актуальні проблеми менталінгвістики: Збірник наукових праць за матеріалами VІІ Міжнародної наукової конференції. – Черкаси: Ант, 2011. – С. 262-263.
52. Плеханова Т. Ф. Текст как диалог / Т. Ф. Плеханова. – Мн. : МГЛУ, 2003. – 251 с.
53. Радзієвська Т. В. Текст як засіб комунікації / Т. В. Радзієвська. – К. : Вид-во АН України, 1993. – 194 с.
54. Різун В. В. Аспекти теорії тексту / В. В. Різун, А. І. Мамалига, А. І. Феллер. Нариси про текст: Теоретичні питання комунікації і тексту. – К. : РВЦ «Київський університет», 1998. – С. 5-59.
55. Святоцький О. Д. Інтелектуальна власність: словник-довідник / О. Д. Святоцький. – К. : Видавничий дім «Ін Юре», 2000. – Том. 1. – 107 с. 
56. Седов К. Ф. Человек в жанровом пространстве повседневной коммуникации / К. Ф. Седов // Антология речевых жанров: повседневная коммуникация. – М. : Лабиринт, 2007. – С. 7–38. 
57. Селиванова Е. А. Основы лингвистичекой теории текста и коммуникации / Е. А. Селиванова. – К. : ЦУЛ «Фитосоциоцентр», 2002. – 336 с. 
58. Селіванова О. О. Сучасна лінгвістика : напрями та проблеми / О. О. Селіванова. – Полтава : Довкілля-К, 2008. – 712 с. 
59. Серажим К. С. Інтерв'ю з політиком як типовий жанр актуалізації сучасного політичного дискурсу // Українське журналістикознавство / К. С. Серажим. – К., 2004. – С. 43–51.
60. Сидоров Е. В. Системное определение текста и некоторые проблемы коммуникативной лингвистики // Вопросы системной организации речи / Е. В. Сидоров. – М. : Изд-во МГУ, 1987. – С. 38–47.
61. Стрій Л. І. Ритуальні жанри українського політичного дискурсу : структурно-семантичний і лінгвопрагматичний аспекти : автореферат дис. на здобуття наук. ступеня к. філол. н. : спец. 10.02.01 – українська мова. – Одеса, 2015. – 20 с.
62. Сыченков В. В. Интервью в системе современных публицистических жанров / В. В. Сыченков // Вестн. Моск. ун-та. Серия 10. Журналистика. – М. : Изд-во МГУ, 2000. – № 2. – С. 108-114.
63. Тураева З. Я. Лингвистика текста / З. Я. Тураева. – М. : Просвещение, 1986. – 127 с. 
64. Фатеева Н. А. Контрапункт интертекстуальности, или Интертекст в мире текстов / Н. А. Фатеева. – М. : Агар, 2000. – 280 с. 
65. Феллер М. Д. Текст як модель комунікативного акту / В. В. Різун, А. І. Мамалига, М. Д. Феллер // Нариси про текст. – К. : РВЦ «Київський у-т», 1988. – С. 222–334.
66. Филиппов К. А. Лингвистика текста / К. А. Филиппов. – СПб. : Изд-во С.-Петерб. ун-та, 2003. – 336 с. 
67. Формановская Н. И. Речевое общение : коммуникативно-прагматический подход / Н. И. Формановская. – М. : Русский язык, 2002. – 216 с.
68. Формановская Н.И. Речевое взаимодействие : коммуникация и прагматика / Н. И. Формановская. – М. : Издательство «Икар», 2007. – 480 с. 
69.	Чепкина Э. В. Внутритекстовые автор и адресат газетного текста: [автореф. дис. канд.филол.наук: 10.01.10] / Э. В. Чепкина. – Екатеринбург, 1993. – 20 с.
70. Чудинов А. П. Дискурсивные характеристики политической коммуникации / А. П. Чудинов // Политическая лингвистика : [сб. научн. трудов] ; ред. А. П. Чудинов. – Екатеринбург, 2012. – Вип. 2 (40). – С. 55–61.
71. Чудинов А. П. Политическая лингвистика : [учеб. пособие] / А. П. Чудинов. – М. : Флинта : Наука, 2008. – 256 с.
72. Чудинов А. П. Современная политическая коммуникация : [учебн. пос.] / А. П. Чудинов. – Екатеринбург : Уральский гос. пед. ун-т, 2009. – 292 с.
73. Шабуніна В. В. Засоби діалогічної організації науково-навчальних текстів технічної галузі в сучасній українській мові : [автореф. к.ф.н. 10.02.01] / В. В. Шабуніна. – Дніпропетровськ, 2010. – 20 с.
74. Шмелева Т. В. Жанр в современной медиасфере / Т. В. Шмелева // Жанры речи. – М. : Лабиринт, 2012. – Вып. 8. Жанр и творчество. – С. 26–37.
75. Шмелева Т. В. Модель речевого жанра / Т. В. Шмелева // Жанры речи. – Саратов : Колледж, 1997. – Вып. 1. – С.  88–99. 
76. Шульжук Н. В. Структура складного речення у діалогічному мовленні (на матеріалі художніх творів) : [автореф. к.ф.н. 10.02.01] / Н. В. Шульжук. – К., 1999. – 16 с.
77. Щерба Л. В. Восточнолужицкое наречие / Л. В. Щерба. – Пг., 1915. Т. 1. – 387 с. 
78.  Якубинский Л. П. О диалогической речи / Л. П. Якубинский. – М. : Наука, 1986. – 207 с.