МІНІСТЕРСТВО НАУКИ І ОСВІТИ УКРАЇНИ
Одеський національний університет імені І.І.Мечникова
Факультет романо-германської філології
Кафедра педагогіки

КВАЛІФІКАЦІЙНА РОБОТА
На правах рукопису
ІСТОРІЯ І ТЕНДЕНЦІЇ РОЗВИТКУ ЗАХІДНОЄВРОПЕЙСЬКИХ УНІВЕРСИТЕТІВ ТРЕТЬОГО ВІКУ
history and DEVELOPMENT TRENDS OF WESTERN EUROPEAN UNIVERSITIES OF THE THIRD AGE 

на здобуття ступеня вищої освіти «Магістр»
зі спеціальності 011 Освітні педагогічні науки

  Виконала: студентка денної форми навчання
Шаповал Тетяна Леонідівна				

Керівник: к.пед.н., доц..Прокоф’єва Л.Б. ____	
        Рецензент:  к.п.н., доц. Зарішняк І.М_______
Кваліфікаційна робота містить результати власних досліджень. Використання ідей, результатів і текстів інших авторів мають посилання на відповідне джерело _____________________ Шаповал Тетяна Леонідівна
Рекомендовано до захисту:                        Захищено на засіданні ЕК №__
Протокол засідання кафедри                      протоко № ___ від ___________
№ ____ від_______2022 р.                          Оцінка ____________/_____/_____
                                                                                                        (за національною шкалою, ECTS, бали)
Завідувач кафедри                                          Голова ЕК
__________ проф. Цокур О.С.                    _____________ проф. Букач М.М.

Одеса 2022

ЗМІСТ	
СПИСОК УМОВНИХ СКОРОЧЕНЬ ……………………………………5	
ВСТУП………………………………………………………………………...6	
РОЗДІЛ І ТЕОРЕТИЧНІ  ОСНОВИ РОЗВИТКУ ЗАХІДНОЄВРОПЕЙСЬКИХ УНІВЕРСИТЕТІВ ТРЕТЬОГО ВІКУ…………………………………………………………………………..11	
1.1.	Фізіологічна та психологічна характеристика осіб третього віку……………………………………………………………………..11	
1.2.  Стан досліджуваності західноєвропейської університетської освіти третього віку в наукових працях вітчизняних і зарубіжних учених..20 	
ВИСНОВКИ ДО РОЗДІЛУ І………………………………………………38	
РОЗДІЛ ІІ ОСОБЛИВОСТІ РОЗВИТКУ ЗАХІДНОЄВРОПЕЙСЬКИХ УНІВЕРСИТЕТІВ ТРЕТЬОГО ВІКУ……………………………………40	
2.1. Особливості розвитку західноєвропейських університетів третього віку у ХХ – початку ХХІ століття…………………………………………40	
2.2. Тенденції  розвитку західноєвропейських університетів третього віку……………………………………………………………………………..59	
2.3. Рекомендації щодо застосування в Україні перспективного досвіду західноєвропейських університетів третього віку в освітній процес вищої школи України……………………………………………………….72	
ВИСНОВКИ ДО РОЗДІЛУ ІІ……………………………………………..88	
ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ…………………………………………………..92	
СПИСОК ВИКОРСТАНИХ ДЖЕРЕЛ…………………………………..97	

АНОТАЦІЯ

Шаповал Тетяна Леонідівна. Історія і тенденції розвитку західноєвропейських університетів третього віку

Кваліфікаційна робота на здобуття ступеня вищої освіти «Магістр» зі спеціальності 011 Освітні, педагогічні науки. Одеса: Одеський національний університет імені І.І. Мечникова, 2022. Рукопис.

У магістерському дослідження висвітлено проблему розвитку університетів третього віку у західній європі.   Авторка дослідила поняття третій вік, визначила біологічні та психологічні особливості осіб третього віку, визначила особливості розвитку західноєвропейських університетів третього віку у другій половині ХХ – на початку ХХІ століття. 
Практична значущість роботи полягає у тому, що  окреслені тенденції та рекомендації щодо застосування в Україні перспективного досвіду західноєвропейських університетів третього віку можна покласти в основу розробки програми вдосконалення процесу навчання осіб третього віку. 

Ключові слова: андрагогіка, третій вік, університет третього віку, процес навчання, освіта. 

ABSTRACT

Shapoval Tetiana. history and DEVELOPMENT TRENDS OF WESTERN EUROPEANUNIVERSITIES OF THE THIRD AGE 
Thesis for obtaining a master degree of higher education in the specialty 011 - Educational, Pedagogical Sciences. Odesa: Odesa I. I. Mechnykov National University, 2022. Manuscript.

The master thesis highlights the problem of the development of universities of the third age in Western Europe.  The author researched the concept of the third age, determined the biological and psychological features of third-age people, identified the features of the development of Western European universities of the third age in the second half of the 20th - at the beginning of the 21st century.
 	The practical significance of the study lies in the fact that the outlined trends and recommendations regarding the application in Ukraine of the promising experience of Western European universities of the third age can be used as a basis for developing a program for improving the education process of people of the third age.

Key words: andragogy, third age, university of the third age, learning process, education.

В С Т У П
Актуальність і доцільність дослідження. Демографічні зміни у сучасному європейському суспільстві – одна з головних причин, що спонукають до розвитку додаткової освіти дорослих. У всіх західних країнах відзначається загальна тенденція старіння населення, що відображено на офіційних сайтах міністерств освіти. У зв'язку з цим в останні роки все зростаюче значення набуває додаткова освіта особливої вікової категорії населення – людей похилого віку в передпенсійному віці або тих, хто перебуває на пенсії в  «Університетах третього віку». Поява та розвиток університетів третього віку в західних країнах є своєрідною реакцією систем освіти на демографічні зміни в суспільстві, відображаючи необхідність використання професійного, культурного та соціального потенціалу людей цієї вікової групи, з одного боку, та створення сприятливих умов для їхньої  життєдіяльності, з іншого. Прийняття концепції навчання протягом усього життя, економічні, соціальні та політичні зміни в європейському суспільстві викликали інтенсивний розвиток ринку додаткових освітніх послуг для людей похилого віку з метою підтримки їхнього особистісного та професійного розвитку, збереження активної життєвої позиції.
 Проблеми розвитку для літніх людей актуальні і в Україні. Нормативно-правова база спрямована на  визначення пріоритетних напрямів розвитку системи освіти дорослих.  Проєкт закону України «Про освіту дорослих» ( № 7039 від 10.02.2022) визначає правові, організаційні та економічні засади функціонування і розвитку освіти дорослих як системи освітніх заходів та практичної діяльності, спрямованих на оволодіння дорослою особою знаннями, вміннями та навичками шляхом формальної, неформальної та інформальної освіти з метою особистісного та професійного розвитку, адаптації до соціальних, економічних та інших змін у суспільстві, створює умови для ефективної співпраці всіх зацікавлених сторін з метою реалізації права дорослої особи на безперервне навчання впродовж життя для задоволення її особистісних потреб з урахуванням пріоритетів суспільного розвитку та запитів економіки.
Проблеми людей похилого віку досліджували соціологи М. Александрова, А. Дмитрієв, З. Саралієва, В.Шапіро. Значний внесок у розвиток соціальної геронтології зробили вчені, які вивчали фактори старіння (припинення трудової діяльності, звуження звичного кола спілкування й ін.), адаптацію до нових зовнішніх умов, зниження інтелектуальних можливостей – Г. Абрамова, Б. Ананьєв, В.Альперович, А. Лідерс, А. Козлов, Р. Яцемирська, а також зарубіжні науковці – А. Адлер, Е. Берн, К. Хорнц, Е. Фромм, Т. Шибутані та ін.. Питання організації соціально-педагогічної підтримки людей похилого віку вивчали Н. Басов, В. Фокін, Н. Шмельова, М. Букач  та інші; накопичений вагомий досвід соціальної роботи з людьми похилого віку М. Букач, Г. Сагач, О. Цокур, Є. Холостова та ін.. Моделі освіти в літньому віці розробляють Р. Бек, Ф. Діттман-Колі, С. Каде, Ст. Крузе, Е. Ольбріхт, X. Тітгенс , П. Цеман , М. Шульц, О. Еверт  та ін.
Чималий практичний досвід університетів та шкіл для людей третього віку в сучасну епоху потребує нового рівня наукового аналізу та осмислення з метою пошуку оптимальних умов реалізації безперервної освіти в епоху старості, що й зумовило вибір теми магістерського дослідження «Історія і тенденції розвитку західноєвропейських університетів третього віку» 
Зв'язок роботи з науковими програмами, планами, темами. Дослідження виконане відповідно до тематики, передбаченої планом науково-дослідної роботи кафедри педагогіки Одеського національного університету імені І.І. Мечникова  «Освіта дорослих в Україні та світі» (номер державної реєстрації 0119U002443). Автором досліджувався аспект проблеми, пов'язаний з аналізом та теоретичним обґрунтуванням діяльності університетів третього віку в Європі.
Об’єктом дослідження виступає  університетська освіта третього віку Західної Європи.
Предмет дослідження: провідні тенденції розвитку західноєвропейських університетів третього віку.
Мета дослідження полягає в виявленні провідних тенденцій розвитку західноєвропейських університетів третього віку й окресленні можливостей творчого застосування позитивного досвіду в освітньому процесі вищої школи України.
Відповідно до поставленої мети визначено такі завдання:
- Проаналізувати стан дослідженості західноєвропейської університетської освіти третього віку;
- виявити особливості розвитку західноєвропейських університетів третього віку у другій половині ХХ – на початку ХХІ століття;
- виокремити основні періоди розвитку західноєвропейських університетів третього віку;
- визначити тенденції   розвитку західноєвропейських університетів третього віку;
- розробити рекомендації щодо застосування в Україні перспективного досвіду західноєвропейських університетів третього віку в освітній процес вищої школи України
        Методологічні засади дослідження складають гуманістичні принципи освіти і формування цілісної всебічно розвиненої особистості; праці психологів, філософів, педагогів, андрогогів, герагогів, які розкривають певні аспекти освіти осіб третього віку; дослідження з дидактики, соціальної роботи,  положення особистісно орієнтованого підходу до здобуття освіти особами третього віку.
Теоретичні засади дослідження: складають гуманістичні принципи освіти і формування цілісної всебічно розвиненої особистості; праці психологів, філософів, педагогів, які розкривають певні аспекти проблеми навчання та здобуття освіти особами третього віку. 
Методи дослідження. Для виконання поставлених завдань на етапі дослідної  роботи використовувалися такі методи дослідження: вивчення, аналіз і узагальнення науково-методичної, психолого-педагогічної, методичної літератури за темою даного дослідження;  аналіз та узагальнення  нормативних актів з проблеми дослідження, систематизації інформації для визначення закономірностей загального характеру та відмінних характеристик додаткової освіти для людей похилого віку в Європі. 
       Організація дослідження: дослідна робота проводилася у три етапи упродовж 2021-2022 рр. 
     На першому етапі вивчався стан досліджуваної проблеми в теорії та практики викладання педагогічних дисциплін, визначався концептуальний апарат дослідження.
     На другому етапі здійснювалася  порівняння та узагальнення теоретичних, практичних та статистичних відомостей, що дозволили зіставити різні теоретичні підходи та організаційні форми навчання людей похилого віку в Європі.
     На третьому етапі були визначені тенденції  розвитку західноєвропейських університетів третього віку, формувалися загальні висновки.
      Наукова новизна дослідження. Освіта в літньому віці представлена ​​як система з  властивостями та особливостями;  систематизовано теорії та концепції, що розглядають соціальну сутність освіти у третьому віці;  здійснено порівняльний аналіз процесу становлення та функціонування університетів третього віку у країнах Європи, визначено тенденції розвитку західноєвропейських університетів третього віку.
       Практична цінність дослідження  полягає у тому, що рекомендації щодо застосування в Україні перспективного досвіду західноєвропейських університетів третього віку можна покласти в основу розробки програми вдосконалення процесу навчання осіб третього віку а Україні.  Результати дослідження можуть бути використані при навчанні студентів та аспірантів педагогічних та інших ЗВО, які навчаються за спеціальностями 014. – середня освіта, 011 – освітні, педагогічні науки, «Соціологія» та «Психологія», при перекваліфікації педагогів, що працюють у системі додаткової освіти дорослих та в університетах третього віку в Україні, при підготовці лекцій, спецкурсів з порівняльної педагогіки у ЗВО, при написанні наукових праць.
     Достовірність результатів забезпечується теоретичною обґрунтованістю вихідних положень, використанням  діагностичного інструментарію, висновків, використанням методів, що адекватні меті, завданням і логіці розробки проблеми. 
Апробація результатів дослідження. Основні теоретичні, методичні та практичні результати й загальні висновки доповідалися, обговорювалися й одержали схвалення на: 77-ій студентській науковій конференції в ОНУ імені І.І. Мечникова (м. Одеса 2021р.), ІІ заочній Всеукраїнській науково-практичній конференції в Вінниці на базі Донецького університету імені Василя Стуса «Університети третього віку» (м. Вінниця 2021р.).
Публікація. За матеріалом кваліфікаційної роботи опублікована наукова праця у матеріалах Всеукраїнської науково-практичної конференції: Волошина М. Ю. «Історія розвитку університетів третього віку в Україні: Матеріали ІІ заочної Всеукраїнської науково-практичної конференції, м. Вінниця, 20 травня 2021 р. Електронне видання: за ред. В. Ф. Русакова, І. М. Зарішняк. Вінниця: ДНУ імені Василя Стуса, 2021 р. С. 187-189
Структура та обсяг дипломної роботи. Дипломна робота складається зі вступу, двох розділів, списків використаних джерел до них, загального висновку, додатків. Повний обсяг дипломної роботи складає 107 сторінок машинописного тексту, з низ 95 сторінки основного тексту. У списку використаних джерел  79  найменувань. 

Висновки до розділу І

Розглядаючи теоретичні та організаційні основи розвитку західноєвропейських університетів третього віку ми дійшли наступних висновків:
1. Сутність поняття та характеристика осіб третього віку є предметом вивчення таких наук про людину як геронтологія, психофізіологія, медицина, вікова психологія, андрагогіка, соціологія, які   зупиняються на проблемах, пов'язаних зі старінням організму, з деформаціями особистості цього віку, на формах медико-психологічної чи психотерапевтичної допомоги. 
Біологічні аспекти старіння  людського організму характеризуються безперервними, генетично запрограмованими, прогресуючими дегенеративними змінами. Психологічні аспекти старіння характеризуються усвідомленням самотності, втратою економічних, соціальних зв’язків, нерозуміння з боку оточуючих. Прийняття власного старіння –  один з найважливіших процесів психічного життя в третьому віці, успішність якого в першу чергу залежить від індивідуальних особливостей особистості. Питання, пов’язані з навчанням та здобуттям освіти людьми похилого віку активно впливають на  відчуття людини  частиною суспільства, почуття приналежності до нього тощо. 
1.	У рамках вирішення наступного завдання – стану дослідженості західноєвропейської університетської освіти третього віку в наукових працях вітчизняних і зарубіжних учених, ми з’ясували, що «університет третього віку» як додаткова освіта людей похилого віку набуває все більшого значення в світі. Дозволяє не тільки підвищувати власну самооцінку, але й відкрити перспективи професійного та особистісного самовдосконалення та продовжувати приносити користь суспільству. 
Однією з актуальних проблем сучасних наукових досліджень в галузі геронтології, андрагогіки та соціального навчання дорослих – є збереження активного життя людей похилого віку, накопичення нових знань, реалізації своїх здібностей, незалежності та самостійності, стресової стійкості у кризовий період шляхом їхньої  освіти та навчання. 
Праці вітчизняних та зарубіжних учених свідчать, що специфіка освіти людей похилого віку полягає у тому, що її контингентом є люди, які поєднують навчальну діяльність з особистим життєвим досвідом. У роботах, присвячених проблемам здобуття освіти у третьому віці, увага акцентується на психофізіологічних, соціальних, організаційних аспектах навчання людей похилого віку.  Серйозний педагогічний аналіз освіти наприкінці життя як наслідку попереднього індивідуального освітнього маршруту, пройденого людиною, пізнавальна діяльність старіючої людини не розглядається сучасною педагогікою як самоцінний феномен. Існує невідповідність між існуванням різноманітного практичного досвіду навчання людей похилого віку та відсутністю методології міждисциплінарного дослідження старіючої людини як суб'єкта безперервної освіти.

Висновки до розділу ІІ

Розглядаючи особливості розвитку західноєвропейських університетів третього віку визначимо, що формування системи освіти дорослих розпочалося у 2-й половині ХІХ – на початку ХХ століття появою різних форм  навчання за допомогою пошти.  Згодом, у середині ХХ століття почали використовувати телебачення з метою надання навчальних курсів працівникам корпорацій. У кінці ХХ століття розпочався розвиток широкого спектру інноваційних напрямів освітньої комунікації. 
Проаналізувавши зарубіжний досвід становлення та розвитку Університетів третього віку, можна сказати що дана інституція є досить поширена в наш час у всіх країнах світу, адже вирішує питання однієї з найвразливіших категорії населення і надає можливість розвитку для людей похилого віку. Кожна європейська країна шукає свій шлях у вирішенні проблеми освіти дорослих та функціонуванні університетів третього віку. Дана проблема є досить актуальною і для українського суспільства та системи освіти в цілому і потребує подальшого дослідження. Дві провідні моделі діяльності УТВ – французька та британська, які мають свої характерні особливості та тенденції розвитку.
Французька модель університетів третього віку передбачає їх створення та розвиток на базі закладів вищої освіти на основі державної фінансової підтримки  підрозділів, де можна здобути формальну вищу та додаткову професійну освіту.
Британський тип університетів третього віку відрізняється від французького типу відсутністю зв'язку із закладами вищої освіти. Особливостями розвитку такої моделі є  більша спрямованість на організацію змістовного дозвілля, а не на здобуття освіти як такої.
Обидві моделі діяльності УТВ спираються на специфіку освіти людей похилого (третього) віку, яка  полягає в тому, що контингентом є особи дієздатного віку, які поєднують навчальну діяльність з участю в різних галузях практичного життя, тому в навчанні потрібно застосовувати інші педагогічні принципи, форми й методи, ніж ті, які використовують для молоді.
Аналіз наукової, науково-педагогічної літератури, вивчення різних зарубіжних практик західноєвропейських університетів третього віку дозволяє виділити головні  тенденції їхнього розвитку та визначити  типи, на які орієнтується більшість університетів третього віку країн Європи. Університети Третього віку – соціальні проєкти, що об’єднують сукупність різних просвітницьких та навчальних курсів, творчих майстерень, курсове навчання за різними програмами.
-гнучкість та диференціація освітньої діяльності, пристосування до потреб особистості, опора на наявні знання та компетентності, використання життєвого та професійного досвіду слухачів в організації та здійсненні освітнього процесу, індивідуальний супровід в освоєнні освітньої програми;
-розширення та поглиблення змістовних напрямів освітньої діяльності;
-орієнтація на комплексний підхід діяльності університетів третього віку;
-виявлення позитивних пізнавальних потенціалів людей похилого віку в контексті феномену позитивного старіння.
 Найбільш поширеними формами організації освіти дорослих мають бути: курсові, гурткові, клубні та суспільно-організаційні (мережеві освітні спільноти, соціально-освітні проекти), дистанційні. У професійній сфері вони можуть бути представленими секціями, товариствами, школами, майстернями, лабораторіями, тренінгами, лекторіями тощо). У художньо-естетичній сфері основні форми організації процесу навчання: студії, театри, оркестри, ансамблі, хори тощо. У масовій культурно-дозвільній сфері – фестивалі, виставки, свята, концерти, екскурсії (освітні подорожі), табори тощо. Основні напрями освіти дорослих: навчально-професійний (підвищення кваліфікації, інформаційні технології, іноземні мови та міжкультурне спілкування, економіка та підприємництво, основи правової культури тощо), соціально-психологічний, духовно-моральний, педагогічний фізкультурно-оздоровчий, екологічний ( домоводство, енергозбереження, раціональне споживання і т. д.), культурно-дозвілля, та ін.)
Щодо рекомендацій  застосування в Україні перспективного досвіду західноєвропейських університетів третього віку зазначимо, що створення університетів третього віку в Україні є нині одним із актуальних завдань у сфері освіти дорослих. Проведений нами аналіз сучасного стану запровадження, особливостей організації, залучення та використання ресурсів, форм та методів проведення навчання в УТВ свідчить про те, що в Україні використовується кілька підходів до створення УТВ, які значною мірою визначають їхню структуру. Це: – УТВ, які створені при територіальних центрах і діють у межах їхніх відділень, зазвичай це відділення соціально-побутової адаптації; – УТВ, що утворюються як ініціатива кількох партнерів та можуть діяти на базі вищого навчального закладу; – УТВ, створені як навчальні програми (курси) в приватних навчальних закладах; – УТВ, що працюють як складова громадської організації; – УТВ, що є самостійною громадською організацією ( університети третього віку в Ковелі, Дніпрі, Полтаві, Миколаєві, Кременцузі). 
На основі аналізу вітчизняної та зарубіжної педагогічної літератури визначимо рекомендації  щодо організації та розвитку змістовного аспекту «університетів третього віку» в Україні у післявоєнний період:
 1. Необхідно стимулювати розробку та впровадження інноваційних освітніх програм для літніх людей.
2. Удосконалення та розвиток контактів, обмін досвідом не тільки на регіональному, а й на всеукраїнському та міжнародному рівні суттєво розширити та вдосконалити  цю освітню сферу.
 3. Необхідно здійснювати консультування людей похилого віку з питань освітніх можливостей та впливу освіти на людину, забезпечити широке інформування людей похилого віку з питань навчання в закладах соціальної роботи.
4. Для розширення кругозору літніх дорослих, кращого задоволення їх пізнавальних потреб та врахування індивідуальних особливостей важливо передбачити розширення змісту освітніх програм та збільшити спектр освітніх послуг з професійної підготовки.
Ми вважаємо, що запропоновані рекомендації у сферу додаткової освіти людей похилого віку в Україні може призвести до підвищення ефективності роботи установ подібного роду, наприклад збільшення відвідуваності курсів «університету третього віку» в Україні та задоволеністю студентів процесом навчання. Зрештою навчання в «університеті третього віку» сприяє пом'якшенню соціальної та психологічної напруженості. 

ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ
Розглядаючи теоретичні та організаційні основи розвитку західноєвропейських університетів третього віку ми дійшли наступних висновків:
Сутність поняття та характеристика осіб третього віку є предметом вивчення таких наук про людину як геронтологія, психофізіологія, медицина, вікова психологія, андрагогіка, соціологія, які   зупиняються на проблемах, пов'язаних зі старінням організму, з деформаціями особистості цього віку, на формах медико-психологічної чи психотерапевтичної допомоги. 
Літньою є  людина, яка досягла віку 60 років і має низку біологічних, психологічних і соціальних особливостей, притаманних старості Біологічні аспекти старіння  людського організму характеризуються безперервними, генетично запрограмованими, прогресуючими дегенеративними змінами. Психологічні аспекти старіння характеризуються усвідомленням самотності, втратою економічних, соціальних зв’язків, нерозуміння з боку оточуючих. Прийняття власного старіння –  один з найважливіших процесів психічного життя в третьому віці, успішність якого в першу чергу залежить від індивідуальних особливостей особистості. Питання, пов’язані з навчанням та здобуттям освіти людьми похилого віку активно впливають на  відчуття людини  частиною суспільства, почуття приналежності до нього тощо. 
У рамках вирішення наступного завдання – стану дослідженості західноєвропейської університетської освіти третього віку в наукових працях вітчизняних і зарубіжних учених, ми з’ясували, що «університет третього віку» як додаткова освіта людей похилого віку набуває все більшого значення в світі. Дозволяє не тільки підвищувати власну самооцінку, але й відкрити перспективи професійного та особистісного самовдосконалення та продовжувати приносити користь суспільству. 
Однією з актуальних проблем сучасних наукових досліджень в галузі геронтології, андрагогіки та соціального навчання дорослих – є збереження активного життя людей похилого віку, накопичення нових знань, реалізації своїх здібностей, незалежності та самостійності, стресової стійкості у кризовий період шляхом їхньої  освіти та навчання. 
Праці вітчизняних та зарубіжних учених свідчать, що специфіка освіти людей похилого віку полягає у тому, що її контингентом є люди, які поєднують навчальну діяльність з особистим життєвим досвідом. У роботах, присвячених проблемам здобуття освіти у третьому віці, увага акцентується на психофізіологічних, соціальних, організаційних аспектах навчання людей похилого віку. Відсутній серйозний педагогічний аналіз освіти наприкінці життя як наслідку попереднього індивідуального освітнього маршруту, пройденого людиною, пізнавальна діяльність старіючої людини не розглядається сучасною педагогікою як самоцінний феномен. Існує невідповідність між існуванням різноманітного практичного досвіду навчання людей похилого віку та відсутністю методології міждисциплінарного дослідження старіючої людини як суб'єкта безперервної освіти
Розглядаючи особливості розвитку західноєвропейських університетів третього віку визначимо, що формування системи освіти дорослих розпочалося у 2-й половині ХІХ – на початку ХХ століття появою різних форм  навчання за допомогою пошти.  Згодом, у середині ХХ століття почали використовувати телебачення з метою надання навчальних курсів працівникам корпорацій. У кінці ХХ століття розпочався розвиток широкого спектру інноваційних напрямів освітньої комунікації. 
Проаналізувавши зарубіжний досвід становлення та розвитку Університетів третього віку, можна сказати що дана інституція є досить поширена в наш час у всіх країнах світу, адже вирішує питання однієї з найвразливіших категорії населення і надає можливість розвитку для людей похилого віку. Кожна європейська країна шукає свій шлях у вирішенні проблеми освіти дорослих та функціонуванні університетів третього віку. Дана проблема є досить актуальною і для українського суспільства та системи освіти в цілому і потребує подальшого дослідження. Дві провідні моделі діяльності УТВ – французька та британська, які мають свої характерні особливості та тенденції розвитку.
Французька модель університетів третього віку передбачає їх створення та розвиток на базі закладів вищої освіти на основі державної фінансової підтримки  підрозділів, де можна здобути формальну вищу та додаткову професійну освіту.
Британський тип університетів третього віку відрізняється від французького типу відсутністю зв'язку із закладами вищої освіти. Особливостями розвитку такої моделі є  більша спрямованість на організацію змістовного дозвілля, а не на здобуття освіти як такої.
Обидві моделі діяльності УТВ спираються на специфіку освіти людей похилого (третього) віку, яка  полягає в тому, що контингентом є особи дієздатного віку, які поєднують навчальну діяльність з участю в різних галузях практичного життя, тому в навчанні потрібно застосовувати інші педагогічні принципи, форми й методи, ніж ті, які використовують для молоді.
Аналіз наукової, науково-педагогічної літератури, вивчення різних зарубіжних практик західноєвропейських університетів третього віку дозволяє виділити головні  тенденції їхнього розвитку та визначити  типи, на які орієнтується більшість університетів третього віку країн Європи. Університети Третього віку – соціальні проєкти, що об’єднують сукупність різних просвітницьких та навчальних курсів, творчих майстерень, курсове навчання за різними програмами.
-гнучкість та диференціація освітньої діяльності, пристосування до потреб особистості, опора на наявні знання та компетентності, використання життєвого та професійного досвіду слухачів в організації та здійсненні освітнього процесу, індивідуальний супровід в освоєнні освітньої програми;
-розширення та поглиблення змістовних напрямів освітньої діяльності;
-орієнтація на комплексний підхід діяльності університетів третього віку;
-виявлення позитивних пізнавальних потенціалів людей похилого віку в контексті феномену позитивного старіння.
 Найбільш поширеними формами організації освіти дорослих мають бути: курсові, гурткові, клубні та суспільно-організаційні (мережеві освітні спільноти, соціально-освітні проекти), дистанційні. У професійній сфері вони можуть бути представленими секціями, товариствами, школами, майстернями, лабораторіями, тренінгами, лекторіями тощо). У художньо-естетичній сфері основні форми організації процесу навчання: студії, театри, оркестри, ансамблі, хори тощо. У масовій культурно-дозвільній сфері – фестивалі, виставки, свята, концерти, екскурсії (освітні подорожі), табори тощо. Основні напрями освіти дорослих: навчально-професійний (підвищення кваліфікації, інформаційні технології, іноземні мови та міжкультурне спілкування, економіка та підприємництво, основи правової культури тощо), соціально-психологічний, духовно-моральний, педагогічний фізкультурно-оздоровчий, екологічний ( домоводство, енергозбереження, раціональне споживання і т. д.), культурно-дозвілля, та ін.)
Щодо рекомендацій  застосування в Україні перспективного досвіду західноєвропейських університетів третього віку зазначимо, що створення університетів третього віку в Україні є нині одним із актуальних завдань у сфері освіти дорослих. Проведений нами аналіз сучасного стану запровадження, особливостей організації, залучення та використання ресурсів, форм та методів проведення навчання в УТВ свідчить про те, що в Україні використовується кілька підходів до створення УТВ, які значною мірою визначають їхню структуру. Це: – УТВ, які створені при територіальних центрах і діють у межах їхніх відділень, зазвичай це відділення соціально-побутової адаптації; – УТВ, що утворюються як ініціатива кількох партнерів та можуть діяти на базі вищого навчального закладу; – УТВ, створені як навчальні програми (курси) в приватних навчальних закладах; – УТВ, що працюють як складова громадської організації; – УТВ, що є самостійною громадською організацією ( університети третього віку в Ковелі, Дніпрі, Полтаві, Миколаєві, Кременцузі). 
На основі аналізу вітчизняної та зарубіжної педагогічної літератури визначимо рекомендації  щодо організації та розвитку змістовного аспекту «університетів третього віку» в Україні у післявоєнний період:
 1. Необхідно стимулювати розробку та впровадження інноваційних освітніх програм для літніх людей.
2. Удосконалення та розвиток контактів, обмін досвідом не тільки на регіональному, а й на всеукраїнському та міжнародному рівні суттєво розширити та вдосконалити  цю освітню сферу.
 3. Необхідно здійснювати консультування людей похилого віку з питань освітніх можливостей та впливу освіти на людину, забезпечити широке інформування людей похилого віку з питань навчання в закладах соціальної роботи.
4. Для розширення кругозору літніх дорослих, кращого задоволення їх пізнавальних потреб та врахування індивідуальних особливостей важливо передбачити розширення змісту освітніх програм та збільшити спектр освітніх послуг з професійної підготовки.
Ми вважаємо, що запропоновані рекомендації у сферу додаткової освіти людей похилого віку в Україні може призвести до підвищення ефективності роботи установ подібного роду, наприклад збільшення відвідуваності курсів «університету третього віку» в Україні та задоволеністю студентів процесом навчання. Зрештою навчання в «університеті третього віку» сприяє пом'якшенню соціальної та психологічної напруженості. 

Список використаних джерел

1.	Автозаводська районна рада м. Кременчук [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http:avz-kremenchuk.gov.ua. – Назва з екрана.
2.	Білик Н. І. Управління адаптивно-педагогічним проектуванням регіональних освітніх систем підвищення кваліфікації педагогічних працівників: монографія. Полтава : ТОВ «АСМІ», 2015. 461 с.
3.	Бідюк Н. М. Професійне навчання безробітних у США: теорія і практика: монографія. – Хмельницький : Хм ЦНТЕІ, 2009.  542 с.
4.	Бевз Г. Технології навчання дорослих : навч.-метод. посіб. К., 2006.  112 с.
5.	Борисова М. Неформальна освіта людей третього віку у Канаді. Гуманізація навчально-виховного процесу: зб. наук. пр.  2011.  Спецвип. 7.  Ч. 1.  С. 40—48
6.	Букач М.М. Освітній центр «університет третього віку» Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського (досвід створення і функціонування): Проблеми соціальної роботи. № 1 (2), 2013 
7.	Вікіпедія  https://esu.com.ua/search_articles.php)
8.	Вєйландє Л.В.-В.  Концептуальні методологічні підходи до формування базових компетентностей магістрів спеціальності 011 «Освітні. Педагогічні науки». Інтеграційні процеси та перспективи розвитку вищої освіти: зб.наукових праць. Частина друга. К.: Вид-во нац.авіац.ун-ту «НАУ-друк», 2017. Вип.2. С. 132-143
9.	Вєйландє Л.В.-В. Проблема педагогічної освіти у класичних університетах. Гуманітарний вісник ДВНЗ "Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди" - Додаток 1 до Вип. 36. Том VI (68): Тематичний випуск «Вища освіта України у контексті інтеграції до європейського освітнього простору». К. : Гнозис, 2016. С.142- 151
10.	Волинський інститут економіки та менеджменту [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http:viem.edu.ua/category/ about-project. – Назва з екрана.
11.	Волярська О. С. Інноваційні педагогічні технології: навч.- метод. посіб. Для слухачів курсів підвищення кваліфікації. Запоріжжя : Акцент,  2012. – 88 с.
12.	Дем’яненко Н. М. Освіта дорослих: світові тенденції другої половини ХХ – початку ХХІ ст. Педагогічні науки: зб. наук. праць. – Полтава, 2011. – № 2. – С. 39–44.
13.	Державна служба статистики [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http:www.ukrstat.gov.ua/.  Назва з екрана. 
14.	Дідора М. Особливості ціннісних орієнтацій у людей похилого віку. Психологія і суспільство. — 2011. - № 1. — С. 104—113
15.	Кабаченко Н. В., Смик І. О. Деякі проблеми діяльності університетів третього віку в Україні. Наукові записки НаУКМА. 2016. Том 188. Педагогічні, психологічні науки та соціальна робота. с. 65-69
16.	Кіпень В. П. Люди поважного віку в Україні: потреби, цінності та взаємодія з органами влади. Населення України. Імперативи демографічного старіння. Київ : ВД «АДЕФ-Україна».2019.
17.	Коваленко С. М. Неформальна освіта дорослих: досвід організацї та перспективи реалізації в Україні. Педагогічні науки: теорія, історія, інноваційні технології: наук. ж-л. — 2008. — С. 30—38.
18.	Концепція діяльності центрів освіти «третього віку» в Україні : метод. посіб. автори-уклад.: А. Горбовий, А. Халецька, О. Степанюк, А. Кухаренко, Д. Спулбер. Київ; Луцьк, 2017. 116 с.
19.	Мета і принципи діяльності університетів третього віку у Великій Британії [Текст] Науковий вісник Ужгородського національного університету: серія: Педагогіка. Соціальна робота / гол. ред. І.В. Козубовська. – Ужгород : Говерла, 2017. – Вип. 1 (40). – С. 219–222.
20.	Мухіна Ю. Університет третього віку в Дніпрі нарощує нове коло партнерів та слухачів. [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http/nashemisto.dp.ua – Загол. з екр.- мова укр.
21.	Навчально-науковий Інститут магістерської підготовки та післядипломної освіти Університет «КРОК» [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http:fpo.krok.edu.ua/ kursova-pidgotovka/profesiini-kursi/kursi-dlja-osib tretogoviku. – Назва з екрана. 
22.	Неформальна освіта людей поважного віку. Навчально-методичний посібник. Миколаїв, 2020.439с.
23.	Неформальна освіта людей поважного віку. навчально-методичний посібник за ред. доктора педагогічних наук, професора М.М. Букача. Миколаїв: МОІППО та ГО ОЦ УТВ, 2019.  536 с.
24.	Новікова О. Ю. Проблема соціально-педагогічної адаптації людей похилого віку до умов інформаційного суспільства. Вісник ЛНУ ім. Тараса Шевченка.  2010.  № 8 (195).  С. 108-112.
25.	Павлова В.В., Нагорна Н.В. Педагогічні умови формування методичної компетентності майбутніх викладачів вищої школи в процесі магістерської підготовки. «Перспективи та інновації науки. Серія «Педагогіка», «Психологія», «Медицина». К.: 2022. № 9(14) 2022. с. 336-349.
26.	Полєхіна В.М., Діяльність «університету третього віку» в умовах сучасного соціуму https://dspace.udpu.edu.ua/bitstream/6789/8274/1/Полєхіна%20В.М._Діяльність%20«університету%20третього%20віку
27.	Проєкт Закону України «Про освіту дорослих». (2020). URL: https://mon.gov.ua/ua/news/mon-proponuye-dlya-gromadskogo-obgovorennya-proyekt-zakonu-ukrayini-pro-osvitu-doroslih.
28.	Прокоф’єва Л. Б.,  Вєйландє Л. В.-В. Критерії оцінювання якості та ефективності освіти в умовах дистанційного навчання. Науковий часопис Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова. Вип.82. Серія 5. Педагогічні науки: реалії та перспективи». Збірник наукових праць. М-во освіти і науки України, Нац. пед. ун-т імені М. П. Драгоманова. Випуск 82. Київ : Видавничий дім «Гельветика», 2022. С.27-31
29.	Саврилова Ж. Університет третього віку - панацея від самотності. Електронний ресурс].Режим доступу: http:natanell.livejournal.com/4325.html /. – Загол. з екр. - мова укр.
30.	Сагун І. Г. Розвиток освіти людей третього віку в Німеччині (друга половина XX – початок XXI століття) : дис. канд. пед. наук : 13.00.01. Київ, ІПООД НАПН України, 2011.
31.	Сагун І. Міжнародний досвід організації навчання людей третього віку. [Електронний ресурс] – Режим доступу: http://www.nbuv.gov.ua/portal/Soc_Gum/OD/2012/10PTBLTV.pdf.
32.	Сандецька О. Освіта людей похилого віку як перспективний напрям освіти дорослих. Наукові записки. Серія “Педагогічні науки”. 2012. Вип. 107 (2). С. 127–132.
33.	Соціальний паспорт: збірник інформаційних матеріалів: уклад. Департамент праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради.  Миколаїв, 2011. 13 с.
34.	Стратегія державної політики з питань здорового та активного довголіття населення на період до 2022 року. Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 р. № 10-р URL: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/10-2018-%D1%80#Text
35.	У Ковелі в Університеті третього віку розпочався навчальний академічний рік. (2019). URL: http://prokovel.com/kovel_2019/1196-u_koveli_v_universiteti_tretogo_viku_rozpochavsya_navchalnij_akademichnij_rik_foto.html
36.	Університет третього віку в Дніпрі є найбільш розлогою програмою для людей елегантного віку в Україні. (2020). URL: https://dniprorada.gov.ua/uk/articles/item/39750/boris-filatov-universitet-tretogo-viku-v-dnipri-e-najbilsh-rozlogoyu-programoyu-dlya-lyudej-elegantnogo-viku-v-ukraini
37.	Університет третього віку в Полтаві. (2020). URL: http://puet.edu.ua/uk/fakulteti/universitet-tretogo-viku
38.	Університет третього віку запрошує. (2013). URL: http://kovelrada.gov.ua/news-1655.html
39.	Цокур О.С. Науково-педагогічна (асистентська) практика як детермінанта професійного самовизначення студентів в статусі викладачів закладу вищої освіти. Науковий вісник Ізмаїльського державного гуманітарного університету. Серія: Педагогічні науки. Ізмаїл, 2020. Вип.46. С.221-228.
40.	Чаграк Н. І. Модель освітнього середовища людей похилого віку в контексті безперервної освіти. Гуманітарний вісник ДВНЗ «ПереяславХмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди». 2013. Вип.31,Т.6(48): Темат. вип. «Вища освіта України у контексті інтеграції до європейського освітнього простору». С. 425- 436.
41.	Чаграк Н. І. Теорія і практика освіти людей похилого віку у США (1962 –2015 рр.). дис…. док. пед. наук зі спеціальності 13.00.01 –  загальна педагогіка та історія педагогіки. Національний педагогічний університет імені М. П. Драгоманова, Київ, 2019. 506 с
42.	Освітній центр «Університет третього віку» Миколаївського національного університету ім. В. О. Сухомлинського [Електронний ресурс]. – Режим  доступу: http:socialwork.ucoz.ua. Назва з екрана. 
43.	Павлова Ю. Принцип «навчання упродовж життя» як необхідна умова збереження та зміцнення здоров’я осіб літнього віку (на прикладі університетів третього віку). Молода спортивна наука України.  2013.  Т. 4.  С. 117–123. 
44.	Про впровадження соціально-педагогічної послуги «Університети третього віку» : Наказ Міністерства соціальної політики № 326 від 25 серпня 2011 р. [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http:document.ua/pro-vprovadzhennjasocialno-pedagogichnoyi-poslugi-universit– Назва з екрана.
45.	Про затвердження форм документів, необхідних при оформленні на обслуговування у територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) : Наказ Міністерства соціальної політики № 135 від 10 червня 2010 р. [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http:zakon4.rada. gov.ua/laws/show/z0466-10/page. – Назва з екрана. 
46.	Савельчук І. Б. Інноваційні методи соціальної роботи з людьми похилого віку: специфіка та особливості впровадження Young Scientist. – 2015. – № 2 (17). – С. 95–98. 
47.	Сандецька О. Освіта людей похилого віку як перспективний напрям освіти дорослих. Наукові записки. Серія “Педагогічні науки”.  2012.  Вип. 107 (2).  С. 127–132.
48.	Скорик Т. В. Соціально-педагогічний ефект університету третього віку. Молодий вчений.  2015.  № 2 (17).  С. 117–123. 
49.	Територіальний центр соціального обслуговування м. Стрий Львівської обл. [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http:utw-stryi.jimdo.com. – Назва з екрана
50.	Університет третього віку [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://3vik.peredusim.kiev.ua/about-us. – Назва з екрана. 
51.	Федоренко С. А. Університети «третього віку» як складова безперервної освіти; зарубіжний досвід. Педагогічний процес : Теорія і практика.  2014.  Вип. 1.  С. 133–138.
52.	Berger, P. L., Luckmann, T. The Social Construction of Reality. A Treatise on sociology of Knowl-edge. 1966. 
53.	Binstok R. H. Handbook of Aging and the Social Sciences. ed. by Binstok R. H., George L. K. – San Diego: Academic Press: 5th ed. – 2001. 514 p.
54.	Edukacja ustawiczna doroslych w europejskiej przestrzeni ksztalcenia z perspektywy polskich doswiadczen. M. Pakula, A. Dudak (red.). Lublin: Wyd. Uniwersytetu Marii Curie-Skłodowskiej, 2009. 370 s, с.78
55.	Formosa M. Education and Older Adults at University of the Third Age. Educational Gerontology. – 2012. – No. 38. – P. 114–126. – P.114.
56.	Formosa M. Lifelong Learning in Later Life: Policy and Practices.Learning across Generations in Europe: Contemporary Issuesin Older Adult Education. B. Schmidt-Herths, S. Jelenc Krasovec, M. Formosa (Eds.). Rotterdam: Sense Publishers, 2014. P. 11-21.8, с.12
57.	Freedman M. Prime Time. – New York: Public Affairs/ Perseus, 1999.
58.	Garvin D. Learning in Action. – Boston: Harvard Business School Press, 2000.
59.	Glendenning F. Education for older adults in Britain: A developing movement. Educational Gerontology: International Perspectives.  Beckenham, Kent: Croom Helm, 1985.  P. 100–141.
60.	Groombridge B. Learning, education and later life. Adult Education.  1982. – No. 54. P. 314–325. 
61.	James D. Living and Learning. Exploring our Biological Roots: Frank Glendenning Memorial Lecture 2008 – AEA and David James. [Електронний ресурс] – Режим доступу: http:www.aea.org.
62.	Lamb R. Participation in Lifelong Learning Institutes: What Turns Members On? Educational Gerontology.  2005. № 31.  P. 207–224.
63.	Lasslett P. Das Dritte Alter. Historische Soziologie des Alterns. Weinheim, 1995.
64.	Lemieux A. The University of the Third Age: The role of senior citizens. Educational Gerontology. 1995.  No. 15 (2).  P. 187–198.
65.	Lemieux A. Faculties of Education in Traditional Universities and Universities of the Third Age: A Partnership Model in Gerontology. Higher education in Europe.  2007.  No. 2-3.  Vol. 32.  P. 151–161.
66.	Lyubov Prokofyeva. Andragogy: Searching for Ways to Improve the Educational Process in Educational Institutions for Adults / Liudmyla Tymchuk,Inna Kovalenko, Olha Rasskazova, Yana Topolnyk, Lilia Vieilandie // Revista Românească pentru Educaţie Multidimensională. Vol. 14 No. 1Sup1 (2022). pages: 472-494 https: : https://lumenpublishing.com/journals/index.php/rrem/article/view/4564
67.	MacNeil R., Teague M. Age in gandleisure: Vitality in later life. New Jersey: Prentice Hall, 1987. 229 p.7, с.115.
68.	Midwinter E. 500 beacons: The U3A story. – London: Third Age Press, 2004.
69.	Russel H. Latter Life: a Time to Learn. Educational Gerontology.  2008.  No. 34.  P. 206–224.
70.	Sadler W. Changing life options: uncovering the reaches of the third age. [Електронний ресурс] – Режим доступу: http:thirdagecenter.com/Changinglifeoptions pdf.
71.	Shinagel M. Demographics and Lifelong Learning Institutes in the 21st Century. Continuing Higher Education Review.  2012.  Vol. 76.  P. 20–29.
72.	Swindell R. An International Prospective on the Third Age. Educational Gerontology.  1995.  No.21 (5).  P. 429–447.
73.	Trowbridge R. H. Wisdom and Lifelong Learning in the Twenty-First Century. London Review of Education.  2007.  Vol. 5.  No. 2.  P. 159–172.
74.	Treas J. Older Americans in the 1990s and beyond. Population Bulletin.  Washington, D.C., 1995.  No. 2.  p. 124–138.
75.	Wald R. Studies on Aging for the Older Adults. The LLI Review.  2007.  Fall.  P. 99–104.
76.	Wang M. The Oxford Handbook of Retirement / ed. by Mo Wang. – New York: Oxford University Press, 2013. – 638 p.
77.	Weiss R., Bass S. Challenges of the third age: Meaning and purpose in later life.  Oxford, UK: Oxford University Press, 2002.
78.	Withnall W. Education for older adults: Some recent British research.  Educational Gerontology.  1989.  No. 15 (2).  P. 187–198.
79.	Yenarall J. Educationg an aging society: The University of the Third Age. Educational Gerontology.  2003.  No. 29 (8).  P. 703–716.
80.	Ziębińska B. Uniwersytety Trzeciego Wieku jako instytucje przeciwdzialające marginalizacji osób starszych. Katowice: Wydawnictwo Slask, 2010. 347 s.ф