Одеський  національний  університет  імені  І. І. Мечникова
(повне найменування вищого навчального закладу)
Факультет  романо-германської  філології
(повне найменування інституту/факультету)
Кафедра  зарубіжної літератури
(повна назва кафедри)

Дипломна   робота
спеціаліста	
на тему:

«Детективні оповідання у творчості  Е. По, Г. Честертона
та А. Конан Дойля»

«Detective stories in Edgar Allan Poe’s, Gilbert Keith Chesterton’s 
and Arthur Conan Doyle’s works»

Виконала: студентка УІ курсу
заочної форми навчання
спеціальності 035.04  Германські  мови
та літератури (переклад включно) : англійська
Солдатенко Ксенія Дмитрівна

Керівник:   к.пед.н., доц. Романець В. М.________
Рецензент: к.філол.н., доц. Олінчук В. В.

Рекомендовано до захисту:
протокол засідання кафедри
№ 8 від  «12» травня  2017 р. 
Завідувач кафедри
____________  проф. Силантьєва В. І.
    (підпис)		Захищено на засіданні  ЕК № 3
протокол № __ від __________201_ р.	
Оцінка______________/___	___/_____
(за національною шкалою, шкалою ЕСТS, бали)
Голова ЕК
	     проф. Карпенко О. Ю.
     (підпис)		

Одеса – 2017

З М І С Т

ВСТУП……………………………………………………………………….  3
РОЗДІЛ  1. Втілення романтичної традиції в детективній прозі Е. По
1.1. Е. По – теоретик жанру «оповідання»…………………………..…….. 6
1.2. Жанрові різновиди «малих форм» в спадщині Е. По……..………….12
РОЗДІЛ  2.   Честертон – майстер неоромантичного
                       детективного оповідання
2.1. Художнє переосмислення романтичної традиції……………………. 23
2.2. Сатира в оповіданнях Г. Честертона…………………………………. 28
РОЗДІЛ  3.  Поетика детективних оповідань А. Конан Дойля
3.1. Образ Шерлока Холмса як тип неоромантичного героя…..……........35
3.2. Сюжетобудова, композиція, основний конфлікт оповідань…………40
ВИСНОВКИ………………………………………………………………...46
СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ……………………………….. 50
SUMMARY…………………………………………………………………. 54

В  С  Т  У  П
Детективний жанр належить до найбільш популярних літературних жанрів XX ст. Він поширився по всьому світу, і сьогодні літературознавці виділяють національні різновиди детективної літератури. У вжиток увійшли поняття «англійський детектив», «американський», «японський», «російський», вони хоч і не дуже точні, але все ж передають деякі характерні особливості поняття «детективний жанр». У детективній літературі XX ст. існують традиції і навіть власна «класика». Це – А. Крісті, Г. Честертон та             А. К. Дойль в Англії, Ж. Сіменон у Франції, Д. Хеммет, Р. Стаут, Р. Чандлер та Е. По в Америці. У цій області успішно проявили себе І. Купрін, Р. Стаут,                         У. Фолкнер, Г. Грін та багато інших видатних літераторів − оповідачі, романісти, драматурги. Необхідно зазначити, що детективний жанр належить до того роду літератури, який тривалий час залишався без уваги та серйозної критики. Саме загальнодоступність і популярність творів цього жанру викликала сумніви в їх художніх перевагах.
Першим теоретиком детективу як повноправного жанру став                             Г. К. Честертон, який виступив у 1902 року зі статтею «На захист детективної літератури».
Сучасний детективний жанр сягає своїм корінням класичної форми детективної оповіді, що склалася наприкінці XIX початку XX ст. У 20-х роках XX ст. були зроблені перші спроби систематизувати закони детективного жанру. 
Простежуючи шляхи формування детективного жанру, накопичування елементів, необхідних для його формування, дослідники називають імена Шекспіра, Бомарше, Годвіна, Діккенса, Бальзака. Наприклад, так вважають               Т. Кестхей. М. П. Тутушева та інші літературознавці.
Можливо, ближче всіх до створення зразка детективного жанру підійшов Е. Т. А. Гофман у своєму оповіданні «Мадемуазель де Скюдері» (1818), в якій наявна таємниця і розслідування злочину.
На думку багатьох дослідників, право називатися першовідкривачем детективу належить Едгару По, який розробив основні параметри жанру.
Визнаний автор детективів А. Конан Дойль, відзначаючи значимість            Е. По в створенні детективного жанру, писав, що Едгар Алан По розкидав з властивою йому геніальною недбалістю насіння, з якого проросло так багато сучасних літературних форм, був батьком детективного оповідання та окреслив межі з його великою повнотою.
Інтерес до прози малих форм Е. По, Г. К. Честертона та А. Конан Дойля  пов’язана зі світовою визначністю цих авторів у створенні і розробці детективного жанру. На наш погляд, величезна увага читачів до цього жанру в останній час пов'язана із зростаючою потребою людей у вивченні і розумінні психологічних процесів, які багато в чому визначають поведінку і вчинки людини, що впливають на формування особистості і взаємовідносини між людьми. Те, як досліджуються ці процеси в художній літературі у поєднанні з останніми досягненнями психологічної науки, робить жанр детективу одним з найпопулярніших.
Вибір теми дослідження, а саме «Детективне оповідання в творчості            Е. По, Г. Честертона та А. Конан Дойля» зумовлений значним інтересом до творчості цих майстрів жанру «малої прози». Тим фактом, що детективна проза даних майстрів й сьогодні не втратила свого значення, як високохудожній орієнтир світового рівня, обумовлена актуальність даного дослідження. Саме цим зумовлена актуальність виконаного дослідження.
Теоретико-методологічну основу роботи становлять дослідження таких фахівців як Н. Н. Боброва, А. І. Вуліса, А. Н. Ніколюкіна, М. В. Урнова,                     E. Davidson, M. Word, G. Wills, G. Woodberry та ін. У дослідженні були використані такі методи як історико-генетичний, функціональний та типологічний. 
Отже, об’єктом даного дослідження є «Детективні оповідання в творчості Е. По, Г. Честертона та А. Конан Дойля».
Предметом дослідження є жанрова та художня своєрідність оповідань Е. По, Г. Честертона та А. Конан Дойля.
Мета роботи полягає у розкритті й характеристиці художніх особливостей романтичних детективних оповідань Е. По та неоромантичних детективних оповідань Г. Честертона та А. Конан Дойля. Досягнення поставленої мети вимагає вирішення конкретних завдань, а саме:
–	описати етапи творчого становлення митців;
–	простежити розвиток жанру «детективна проза»;
–	ознайомити з особливостями творчості письменників;
–	проаналізувати спільне та відмінне в творчості майстрів.
Структура роботи обумовлена її метою та завданням. Робота складається зі Вступу, трьох Розділів, загальних Висновків та Списку використаних джерел. Перший розділ подає теоретичні передумови дослідження. У другому Розділі йдеться про Е. По як майстра детективної прози та Г. Честертона. Третій розділ присвячено аналізу неоромантичної детективної прози А. Конан Дойля. Список використаних джерел налічує       58 позицій.

    

В И С Н О В К И
Е. А. По, засновник детективного жанру та теорії новелістичної композиції, першим в історії літератури спробував теоретично осмислити оповідання як самостійний жанр. Так, характерне для романтиків зображення страшного і таємничого отримує в його оповіданнях раціоналістичне обґрунтування.
Жанр детективного оповідання, що виник як одне і з художніх втілень теорії Е. По, зберігає на протязі всієї своєї історії вірність деякому жорсткому зведенню правил, канону та мав своє продовження в творчості Г. Честертона та А. Конан Дойля. Детектив є замкненою структурою, в якій сюжет не допускає змістових коливань розгадка є єдино можливою. Дослідник історичної поетики оповідання Є. М. Мелетинський підкреслював особливу співзвучність настанов оповідання романтичному сприйняттю, тяжіння до «виняткового», «нечуваного», по суті, відповідає одночасно і специфіці оповідання як жанру.
У логічних оповіданнях Едгара По прагнення створити ілюзію правдоподібного виражається, наприклад, у подробицях і детальності картини злочину. Для А. К. Дойля та Г. Честертона, поряд з детективною таємничістю, було характерним виписування деталей побуту і реальність діалогів. Це сполучення «неправдоподібності» з реалістичністю деталей залишається найважливішим структурним елементом детективного жанру. Сучасний теоретик детективного жанру А. Роб-Грийє писав, що вдала рівновага реального та ірреального створюється тоді, коли вся ситуація в цілому хоча й абсурдна, але в деталях все ж таки достовірна.
Дослідники детективного жанру зазначають особливу «двофабульну» побудову детективу. Вона містить «фабулу наслідку і фабулу злочину, кожна з яких має свою композицію, свій зміст, свій комплекс героїв». Для авторів дещо пізніших детективів розслідування злочину стане самоціллю, здобуде самостійну художню цінність.
Що ж стосується особливої організації художнього простору в логічних оповіданнях, то в них Е. По, Г. Честертон та А. Конан Дойл розробили модель ситуації типу «загадка зачиненої кімнати». Зачинена з середини кімната, в якій стався злочин, як і раніше залишається однією з центральних тем детективної літератури. Письменники епохи романтизму та неоромантизму охоче експериментували з ідеєю замкненого простору.
Найважливішим внеском вищезазначених авторів у розвиток детективного жанру стало, за загальним визнанням, створення нерозлучної пари головних героїв: сищика-інтелектуала і його приятеля, якому відводиться роль хронікера описуваних подій. Цей композиційно-оповідальний прийом використовують багаточисленні послідовники Е. По, А. Конан Дойля, включаючи Г. Честертона. Можна сказати, що вони у своїх детективних оповіданнях створили певну модель героїв детективного жанру. Родовід Шерлока Холмса, так само як і Еркюля Пуаро, і комісара Мегре починається знов-таки з романтичної естетики. Романтичний герой має схильність до прогулянок на самоті, далеких мандрів, життя в усамітнених місяцях і нічній діяльності. Сама структура образу детектива стає корінням романтичної художньої системи. Він суворий і підкреслено винятковий, це особистість, незрівнянна не тільки з іншими людьми, але й з іншими сищиками.
Детективні оповідання Г. К. Честертона про батька Брауна не менш талановиті в своєму жанрі. Як і детективні оповідання Є. По вони майстерно побудовані, завжди несподівано і просто розв’язуються – за правилами автора. Далеко не в кожному оповіданні здійснюються сенсаційні злочини: підраховано, що в більш ніж третині з них вбивства не відбуваються. В невеликих за обсягом оповіданнях Честертон з незмінною дотепністю демонструє незвичайні якості свого за зовнішністю простуватого батька Брауна та звичаї людей, з якими його зводить життя.
Важливою художньою особливістю детективних оповідань                               Г. К. Честертона є те, що в них відсутній момент передачі злочинця владі. В цьому відношенні Честертон помітно відступає від старої, «класичної» традиції англійського детективу, яка, починаючи з Конан Дойля, створювача Шерлока Холмса, потребувала ганьби злочинця та відновлення прав буржуазного закону і приватної власності. Честертон дозволяє собі іронізувати і над тим і над іншим. Його детективні оповідання при всій своїй різнобарвності, по суті, будуються на одному й тому ж типово честертоновському силогізмі: чудесне суперечить повсякденному, але розв’язується завжди найприроднішим та звичайним засобом. У романтиків Честертон перейняв (і довід до досконалості) прийом розглядати звичайне під незвичайним кутом зору, шукати новий, зовсім неочікуваний – і на переший погляд сумнівний – підхід, що одразу прояснює ситуацію.
Невгамовне бажання героя детективних оповідань Е. По,                                        Г. К. Честертона та А. Конан Дойля як героя будь-якого іншого детективу, розгадати таємницю злочину, відновити зневажений моральний закон, гармонізувати життя, по суті тяжіє до так званого романтичного двосвіту.
Отже, характерними рисами детективного жанру є наступні ознаки:
1.	Нормативність та жорсткість жанрових законів;
2.	Невеликий (новелістичний) обсяг;
3.	Сувора вивіреність сюжету і увага до дієвої сторони;
4.	Провідне значення категорії таємничого (у сполученні з його раціональним аналізом), потворного і жахливого;
5.	Замкненість та умовність хронотопу;
6.	Особлива структура образу головного героя;
7.	Двофабульність;
8.	Скупо окреслений пейзаж.
Неоромантичні детективні твори А. Конан Дойля та Г. Честертона тяжіють до романтичної естетики, до літературної теорії та практики Е. По. Це дозволяє зробити висновок, що жанр детективного оповідання, засновником якої вважається По, міг виникнути тільки в межах естетики романтизму, а потім розвиватися далі.
Е. По створив дедуктивний метод, ввів фігури сищика та оповідача, а                     Г. К. Честертон та А. Конан Дойль розвинули його далі. Е. По висунув найголовнішою умовою зацікавленість читача і його співучасть у розкритті таємниці. Він створив канонічну форму оповідання з експозицією, кульмінацією і наступною «лекцією» детектива оповідачу. І Конан Дойль завжди буде слідувати цьому канону, так само як і Г. К. Честертон.
Таким чином, на прикладі детективної прози американського письменника-романтика Е. По та англійських письменників-неоромантиків            Г. К. Честертона та А. Конан Дойля ми простежили історію виникнення і розвитку детективного жанру, виділили його основні риси і характерні ознаки, а також виявили існування безперечного генетичного зв’язку між жанровими ознаками детективу і художньою системою романтизму і неоромантизму.
Необхідно підкреслити, що світовий літературний процес неможливо уявити без творів великих майстрів детективного жанру – Е. А. По,                             Г. К. Честертона та А. Конан Дойля. Вони стали класиками жанру ще за життя, і до сьогодні являються неперевершеними митцями світової літератури, які мають численних послідовників і все нових і нових шанувальників.

СПИСОК   ВИКОРИСТАНИХ   ДЖЕРЕЛ
Науково-критична література
1.	Аверинцев С. С. Поэты / С. С.Аверинцев. – М. : Школа «Языки русской культуры», 1996. – 289 с.
2.	Адамов А. Мой любимый жанр – детектив / А. Адамов. – М. : Прогресс, 1980. – 178 с.
3.	Аллен Г. Эдгар По / Г. Аллен. – М. : Молодая гвардия, 1984. – 210 с.
4.	Алферьев Г. Неумирающий Шерлок Холмс / Г. Алферьев // Семья и школа. – М. : 1984. – № 6. – С. 16-19.
5.	Аникст А. История английской литературы / А. Аникст. – М. : Учпедгиз, 1956. – 526 с.
6.	Анцыферова О. Ю. Детективный жанр и романтическая художественная система / О. Ю. Анцыферова // Наука и жизнь.– М. : Пресса, 1989. – № 3. – С. 21-26.
7.	Ахмедова У. С. Фантастика в новеллах Э. По / У. С. Ахмедова // Вопросы литературы. – М. : Известия, 1982. – № 7. – С. 35-43.
8.	Берман Б. Эдгар Алан По: факты и легенда / Б. Берман // В мире книг. – М. : Наука, 1984. –№ 1. – С. 14-19.
9.	Боброва М. Н. Романтизм в американской литературе ХІХ в. /                            М. Н. Боброва. – М. : Высшая школа, 1972. – 234 с.
10.	Вулис А. В мире приключений / А. Вулис. – М. : Советский писатель, 1986. – 240 с.
11.	Вулис А. Поэтика детектива / А. Вулис // Новый мир. – М. : Наука, 1978. – № 1. – С. 49-53.
12.	Генис А. Закон и порядок : Мой Шерлок Холмс / А. Генис // Знамя. – М. : Наука, 1999. –№ 12. – С. 18-20.
13.	Динамов С. Зарубежная литература / С. Динамов. – М. : Худож. лит., 1960. – 320 с.
14.	Елистратова А. Послесловие / А. Елистратова // Г. К. Честертон. Рассказы. – М. : Правда, 1981. – С. 3-24.
15.	Жаринова Е. В. Классический детектив, или решение задач с тремя неизвестными / Е. В. Жаринова // Э. А. По. Убийство на улице Морг. – М. : Прометей, 1990. – С. 3-19.
16.	Зверев A. M. Лики массовой литературы / А. М. Зверев. – М. : Книга, 1991. – 187 с.
17.	История английской литературы. – Т. 2. – М. : Изд-во Академии Наук СССР, 1955. – 594 с.
18.	История всемирной литературы. – Т. 9. – М. : Наука, 1990. – 786 с.
19.	История зарубежной литературы к. XIX – нач. ХХ в. – М. : Высшая школа, 1978. – 483 с.
20.	Kapp Дж. Д., Пирсон X.  Артур Конан Дойль / Дж. Д. Карр, Х. Пирсон. –             М. : Книга, 1989. – 235 с.
21.	Карабутенко I. I. Дивний талант Едгара По / І. І. Карабутенко // Всесвіт. – 1984. – № 2. – С. 22-30.
22.	Кестхейн Т. Анатомия детектива / Т. Кестхейн. – Будапешт : Корвина, 1989. – 215 с.
23.	Ковалёв Ю. В. Эдгар Аллан По. Новеллист и поэт / Ю. В. Ковалёв. – М. : Худож. лит., 1984. – 192 с.
24.	Ковалёв Ю. В. Эдгар По и космогония XX столетия / Ю. В. Ковалёв // Вестник Ленинградского университета. –1985. – № 2. – С. 9-13.
25.	Коровин A. B., Хроповицкая Г. Н. История зарубежной литературы /                      А. В. Коровин, Г. Н. Хроповицкая. – М. : Наука, 2003. – 342 с.
26.	Королёва Л. Н. Национальное своеобразие Э. По-прозаика и его место в литературном процессе / Л. Н. Королёва. – М. : Наука, 1974. – 204 с.
27.	Кортассар X. Жизнь Э. По / Х. Кортассар // Иностранная литература. – М. : Пресса, 1999. – № 3. – С. 49-55.
28.	Ливергант А. Я. Честертон о литературе / А. Я. Ливергант // Вопросы литературы. – М. : Известия, 1981. – № 9. – С. 27-33.
29.	Маркулан Я. К. Зарубежный кинодетектив. / Я. К. Маркулан. – Л. : Искусство, 1975. – 340 с.
30.	Маттисен Ф. О. Эдгар По – литературная история Соединённых Штатов Америки / Ф. О. Маттисен. – Т. 1. – М. : Прогресс, 1977. – 575 с.
31.	Мелетинский Е. М. Историческая поэтика новеллы / Е. М. Мелетинский. – М. : Наука, 1990. – 295 с.
32.	Николюкин А. Н. Американский романтизм и современность /                                А. Н. Николюкин. – М. : Наука, 1968. – 336 с.
33.	Петровский И. М. Примечания / И. М. Петровский // Г. К. Честертон. Рассказы об отце Брауне. – СПб. : Амфора, 2000. – С. 156-158. 
34.	Проценко И. Б. Теория новеллы в системе эстетических воззрений Эдгара По / И. Б. Проценко // Вестник Ленинградского ун-та. – 1980. – № 14. –                С. 31-37.
35.	Трауберг H. Л. Человек – гора / Н. Л. Трауберг // Наука и жизнь. – М. : Пресса, 1996. – № 1. – С. 26-29.
36.	Тугушева М. Под знаком четырёх / М. Тугушева. – М. : Книга, 1991. – 189 с.
37.	Урнов М. В. На рубеже веков. Очерки английской литературы /                               М. В. Урнов. – М. : Наука, 1970. – 386 с.
38.	Честертон Г. К. Писатель в газете / Г. К. Честертон. – М. : Прогресс, 1984. – 120 с.
39.	Честертон Г. К. Чарльз Диккенс / Г. К. Честертон. – М. : Радуга, 1982. –                135 с.
40.	Chesterton G. K. The Spice of Life and Other Essays / G. K. Chesterton. – L., 1984. – 205 p.
41.	Davidson E. Edgar Allan Poe. A critical study / E. Davidson. – L., 1989. – 194 p.
42.	Hollis C. The Mind of Chesterton / C. Hollis. – L., 1990. – 294 p. 
43.	Krutch J. W. Edgar Allan Poe. A Study of Genius / J. W. Krutch. – N.Y., 1965. – 180 p.
44.	Wagenkrecht E. Edgar Allan Рое. The Man Behind the Legend /                                        E. Wagenkrecht. – N.Y., 1963. – 350 p.
45.	Ward M.  A. Conan Doyle / M. Ward. – N.Y., 1958. – 174 p.
46.	Wills G. Chesterton. Man and Mask / G. Wills. – N.Y., 1969. – 215 p.
47.	Woodberry G. E. The Life of  A. Conan Doyle / G. E. Woodberry. – N.Y., 1965. – 390 p.
Довідкові   видання
48.Краткая литературная энциклопедия. – Т. 6. – M. : Сов. энциклопедия, 1987. – 1125 с.
49.Литературный энциклопедический словарь. – М. : Сов. энциклопедия, 1987. − 894 с.
50.Словарь иностранных слов. – М. : Русский язык, 1987. – 942 с.
51.Энциклопедия. Всемирная литература. – Т. 15. – 4. 2. : М. : Аванта, 2001. – 872 с.
Досліджувані  тексти
52.По Э. А. Новеллы / Э. А. По. – Минск : Изд-во БГУ, 1980. − 295 с.
53.Честертон Г. К. Избранное / Г. К. Честертон. – M. : Худож. літ., 1990. −                     320 с.
54.Chesterton G. K. Selected stories / G. K. Chesterton. – Moscow : Progress Publishers, 1971. − 250 р.
55.Poe E. A. Selected tales / E. A. Poe. – London : Penguin Books, 1994.− 395 р. 
56.Conan Doyle A. Selected tales / A. Conan Doyle. − L., 1990. – 420 р.